Förlåt mig! Jag missade ditt hjärta. Jag ska avsluta det snabbt!
Askeladd…
Jag ville bara vara din vän…
Ja, Björn.
Du…
…är min enda…
…vän.
Sänd iväg mig…
Nu så.
Ursäkta dröjsmålet, grabben.
Kom.
Jag ska leka med dig.
AVSNITT 22
Förbannat.
Han är inte sig lik.
Nå, prinsen, vem tror du vinner?
Vill du satsa på det?
Det spelar ingen roll. Jag stoppar det innan nån dör.
Säg inte så.
Ett envig mellan två mästare är inte nåt man ser varje dag.
Nå, vem tror du är starkast av dem?
Jag?
Låt se…
Askeladd, antar jag. Jag skulle satsa mitt silver på honom.
Jag satsar inte. Varför tror du det?
Det är bara min känsla. Hans aura?
Torfinn har vunnit mot dig.
Är Askeladd ännu starkare?
Du din prinsslyngel, hånar du mig?
Av oss tre kan jag inte vara svagast. Förstått?
Det är inte så enkelt som att säga vem som är starkast.
Det är intressant för det går inte att uppskatta vem som vinner.
-Jag är inte intresserad. -Du måste vara en flicka trots allt.
Vad är det, Torfinn? Kom an.
Vi avslutar det här innan snöfallet tilltar.
Du ger mig visst inget val.
Så. Nu är det lättare att anfalla mig.
Kom igen, snorvalp.
Nå?
Förstår du fortfarande inte varför det slutar så här?
Jag hade visst fel. Det här är inget envig.
Askeladd känner till Torfinns rörelser. Han kan förutse allt.
De har kämpat många gånger. Vad är orsaken till enviget?
Jag vet inte. Jag frågade inte.
Himmel. Grabben lär sig aldrig.
Blev du kaxig för att du besegrade Torkel?
Jag börjar tröttna på det här.
Stopp! Nu räcker det!
Trodde du verkligen att du kunde besegra mig med en arm?
Himmel. Vilken bra dag jag har.
Stopp!
Det räcker nu. Han är medvetslös. Du har vunnit.
Avbryter han det verkligen?
Hallå, Torfinn!
Som du förstår är enviget är över. Du förlorade.
Sluta. Det är över.
Din skitstövel!
Du förlorade medvetandet. Han var redo att döda dig.
Kämpa igen när din högra arm har läkt.
Det kvittar om den har läkt.
Han förlorade inte på grund av skadan, utan för att han är en idiot.
Vanligtvis tänker du när du strider,
men du blir hetlevrad och tappar fattningen.
Jag ser i din blick när du siktar på min hals.
Du brusar upp direkt, skriker högt
och viftar runt din dolk som en idiot.
Himmel, ingen av er har ett uns av finess.
Det är precis som Björn sa.
Jag hatar krigare.
Särskilt nordiska krigare. Vikingarna.
Den första jag dödade var också en nordisk krigare.
Den mannen hade ingen stil.
Det var min far.
Grabben,
låt mig berätta för dig
hur man dödar nån man föraktar.
Det är så varmt. Jag är för gammal för det här.
Se upp.
Min mor var en träl.
Hon var sjuk, så hon kunde inte arbeta.
Så vitt jag minns arbetade jag med en smed och i stall.
Jag var alltid täckt av aska, sot eller hästskit
som gjorde mig svart eller vit.
Därför kallades jag "Askeladd".
Det betyder "täckt av aska".
Lord Olof har återvänt hem!
Han segrade ännu en gång!
Min far kom från en mäktig familj från Jylland.
-Lord Olof! -Välkommen hem, lord Olof!
Han gillade mjöd, kvinnor och att döda.
Tja, han var en typisk viking helt enkelt.
Han hade nog flera barn som jag, födda av andra kvinnor,
men han namngav bara sina äldre barn, födda av sin fru.
Han kunde nog inte ens minnas sina andra barns ansikten.
När min mor var ung
verkade hon vara min fars favoritträl,
men när hon blev sjuk behandlade han henne som en hund.
Det var tydligt för mig att livet var tufft,
men på nåt vis var det annorlunda för min mor.
Min mor talade ofta om vår förfader, hjälten Artorius.
Hon berättade samma historia otaliga gånger.
Det var legenden om generalen
som skyddade min mors land från en invasion för 500 år sen.
Hon trodde på legenden om hjältens återkomst,
att han en dag skulle återvända och befria henne från sjukdom och slaveri.
Hon upprepade det så ofta att jag också började tro på det.
Långt bort i väst,
på en perfekt plats som ingen vanlig människa kan nå,
sägs det att hjälten Artorius lever i ett paradis.
Ett fridfullt och bördigt land där ingen åldras eller dör.
Det sägs att hjälten är där nu och vårdar sina stridsskador.
En dag ska han att leda en armé som ska döma barbarerna till döden
och regera över hela världen.
Min mors klan fortsatte att vänta på det.
De har väntat och väntat i 500 år.
Nån hjälte har ännu inte dykt upp.
Men tänk efter.
Om min förfader verkligen bodde på en så underbar plats
skulle han aldrig lämna den för att återvända hit.
Sen, när jag var 11 år gammal, bröt min mor ihop.
Mor!
Av alla människor var det min far som råkade gå förbi,
som hon misstog för hjälten Artorius.
I det ögonblicket förstod jag.
Om Artorius inte skulle komma och rädda min mor där och då
skulle en sån legend inte komma på evigheter.
Förstår ni, pojkar?
Nån måste göra det.
Det blir varken en hjälte eller en gud, utan nån annan.
Det var mystiskt.
Det var första gången jag använde ett svärd, men det kändes så rätt.
Jag visste hur man skulle hantera det.
Jag såg det som ett bevis på att den skitstövelns blod flödade i mig.
Det är så eländigt att jag blir gråtfärdig.
Du… Är du den där kvinnans barn?
Är du mitt barn?
Ja.
Du har potential. Från och med idag ska du bo hos mig.
Jag trodde förstås inte att en 11-åring kunde döda honom.
Men mitt första steg till att fånga min fars uppmärksamhet lyckades.
På hans herrgård förfinade jag min etikett.
Jag försummade inte min träning i stridskonst och ridning.
Jag kom även bra överens med mina halvbröder.
-Bra jobbat, Askeladd. -Inte illa.
Jag var alltid noga med att visa min far respekt.
Jag var hans trogna son,
och jag glömde inte att han räddade mig från träldom.
Snart accepterade alla mig som hans son.
Så fortskred jag i två år.
Jag inväntade två saker:
Min fars vårdslöshet och min arvsrätt.
Jag önskar att ni kunde se min fars förbryllade min.
Jag använde min storebrors svärd.
Jag stal den från sonen som min far hade en dålig relation till.
De andra bröderna trodde att han var den skyldige,
så de hängde honom.
Vilka fårskallar.
De var dumma och motbjudande. Bara ett gäng giriga oduglingar.
Sånt avskum dök upp överallt.
Oavsett hur många jag dödade tog de aldrig slut.
Det kvittar om det är Artorius, ragnarök eller domedagen.
Men om nåt kommer så borde det skynda på.
Nå, när den dagen kommer lär jag inte överleva.
Jag har babblat länge nog nu. Kort sagt, Torfinn,
eftersom du inte har besegrat mig på över tio år
är du bara en idiot.
Tig!
Oavsett vad som händer ska jag döda dig!
Jag ska definitivt döda dig!
Himmel.
Säger du fortfarande det efter det jag sa?
Du är som en hund som springer runt och jagar mat.
Hatten av för din ihärdighet.
Jag var tvungen att gå med på dessa skrattretande envig.
Ivrigt utmanade du till och med Torkel.
Vilken användbar slyngel du är.
Himmel.
Jag borde vara tacksam mot Tord också.
Vänta.
Vänta!
-Nu räcker det. -Tig! Håll tyst!
Låt dina sår läka.
Vänta…
Sluta nu!
Patetiskt.
Himmel. Du är stel som en planka nu, Björn.
Varför jag?
Du är ättling till en hjälte, Askeladd.
Du är även rådig.
Tror du inte att du skulle kunna förändra världen om du var kung?
Du måste skämta. Hörde du inte min historia?
Du är bättre lämpad för att bli kung. Mer än jag eller kung Sven.
Jag ser det i ditt ansikte.
Jag är bara en viking.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt