Văd.
E în regulă.
Dacă sunt atent, mă pot eschiva.
Câtă vreme nu mă lovește, e ca și dezarmat.
- Așa, puștiule! - Hai, că poți!
- Puștiul luptă bine. - A reușit să-l lovească pe comandant!
Ăștia iuți ca el sunt tenace!
N-am mai văzut de mult o luptă pe cinste!
Nu pot să-l dobor.
Poartă zale pe dedesubt.
Îmi plăcea tunica asta…
Te temi de securea mea, deci?
Ai curaj, nu glumă.
Probabil l-ai moștenit pe Thors.
Ticălos uriaș!
Ce vrei cu tata?
Nu ți-a spus nimic?
Cât de crud din partea lui!
Știam că era din neam de nobili, era iarl.
Helga era din neam de iarli.
Thors a avansat prin iscusința de războinic.
Poftim?
Ce? Vrei să-ți mai spun?
Vrei?
Dacă vrei să afli, va trebui să mă mai distrezi.
Bine, Thorfinn?
Pot să te distrez,
dar va fi greu să mă abțin cât să mai poți vorbi.
Bine zis, puștiule!
Mă doare burta de râs!
Se abține cu comandantul?
Nu i-o lua în nume de rău!
Ce fraier!
E ceva de râs?
Thorfinn e un războinic pe care îl respect.
Nu râdeți de el!
Thors era mai puternic decât mine.
Dovedește-mi că ești într-adevăr fiul lui Thors, Thorfinn!
Copil prost!
S-a întors ca să moară.
Ce s-a întâmplat cu prințul?
Începe de acolo!
Ține-l de picioare!
De acolo!
În apropierea mea
se aud strigăte de luptă.
Să înceteze odată!
Nu au altceva de făcut?
Tăceți, vă rog!
Nu vreau să deschid ochii.
Vreau să rămân adormit.
Așa, ca acum. Pentru vecie.
Alteță!
Alteța Ta, prințule Canute!
Ragnar!
Ești în viață…
Dar este…
doar un vis, nu-i așa?
Ragnar…
Da. Am venit să îmi iau rămas-bun.
O să pleci…
fără mine?
Vrei să spui…
că trebuie să trăiesc singur pe lume?
Crezi că pot merge înainte?
Eu…
Te-am dezamăgit ca dascăl.
Nu te-am tratat ca pe un nobil, ci ca pe un copil normal.
Te-am crescut cum și-ar crește un fermier copiii.
Știam că nu asta își dorea Majestatea Sa.
Te rog să mă ierți.
Și ce e rău în asta?
Mi-ai oferit mai multe decât propriul meu tată, regele!
Nu am vrut să mă nasc în familia regală…
Dacă…
Dacă aș fi fost fiul tău,
ar fi fost mult mai bine…
Alteță!
Mă umplu de bucurie vorbele astea, Alteță.
Nu pleca!
Te iubesc.
Unele lucruri le înțelegi abia după ce le pierzi.
Deja ți-ai dat seama de asta.
- Ragnar… - Eu exist doar în visele tale.
- Stai… - A sosit vremea să te trezești…
Nu, Ragnar!
Întoarce-te!
Vino înapoi!
Îți doresc numai bine, Alteță!
Ragnar…
Nu vă temeți! Îl atacăm împreună!
Ești rănit?
Bărbații ăia se bat pe tine, care sa te ia.
Ai devenit un trofeu.
Ești călugăr. Nu încerci să-i oprești din luptă?
E vreun chip în care să-i opresc?
Dacă își doresc să moară, ar trebui să-i lăsăm.
Am avut un vis.
L-am visat pe Ragnar.
A reușit să-și ia rămas-bun.
E un om drept până și în moarte.
Singura persoană care m-a iubit
a părăsit această lume.
E un mare pas spre iluminare.
Dar nu e cum spui.
Oare Ragnar simțea iubire pentru tine?
Pentru siguranța ta,
a fost martorul uciderii a 62 de săteni.
Alteță…
oare asta e iubire?
Nici măcar n-au opus rezistență.
E greu să dai de unii puternici.
În ritmul ăsta, nu mai ajungem în Walhalla.
- Duelul comandantului continuă? - Ce? Puștiul n-avea cum să-i reziste.
De-aia e tămbălăul ăsta?
Mă duc să mă uit!
Și eu!
Ce se petrece?
- Pe el! - Comandante!
- Afurisit puști! - Nu fugi!
Serios?
Comandantul…
Puștiul îl face ferfeniță!
Așa, Thorfinn!
Cred că am doar cinci oameni care te pot înfrunta.
Poartă aceleași zale ca înainte.
E mai eficient să-l atac la tendoane.
În Londra, m-am ales doar cu durere când i-am atacat punctele vitale.
Pot să-i pun capăt doar după ce îl imobilizez.
Chiar dacă ești puternic, fără îndoială,
simt că iscusința ta cu pumnalele este doar… mediocră.
Îți lipsește ceva ca să devii un războinic desăvârșit.
Dacă e așa, cum de te-am bătut în halul ăsta?
Adevărat. Și mie îmi lipsește un lucru.
Credeam că îl pot învăța de la tine, fiu al lui Thors.
Thorfinn!
Ce părere ai?
Ce înseamnă să fii un războinic adevărat?
Întrebi ce e iubirea?
Spui că Ragnar nu mă iubea?
Da.
Atunci te întreb și eu ceva.
Dacă Ragnar nu îmi purta iubire,
unde e persoana care întruchipează cu adevărat iubirea?
Acea persoană nu există aici.
Vezi?
A murit
și a devenit mai frumos decât orice ființă vie.
Asta e iubirea însăși.
Nu mai poate urî sau fura.
Va rămâne părăsit aici,
iar carnea lui va oferi hrană din belșug fiarelor și insectelor.
Va sta în vânt și în ploaie
fără să crâcnească, fără să se plângă.
Moartea…
îi desăvârșește pe oameni.
Care e problema?
La naiba!
Nu știi?
Atunci nu-ți bate capul! Nici nu mă așteptam.
Nu lupți cinstit!
Deci adevărata față a iubirii e moartea?
Da.
Atunci, cum numești sentimentele minunate
dintre părinți și copii, dintre soț și soție,
dintre mine și Ragnar?
Discriminare.
E cam același lucru cu a linguși regi în timp ce biciuiești sclavi.
Pentru Ragnar, Alteța Ta era mai scumpă decât oricine.
Probabil îi erai mai de preț decât însăși viața.
Afecțiunea pe care o avea față de tine
era discriminare.
Înțeleg.
Acum înțeleg.
Simt…
că mi s-a ridicat un văl de pe ochi.
Ce?
Haide!
Dă-te bătut!
Aoleu!
La naiba! E prea superficial!
Înțeleg.
Zăpada asta
e iubire, nu?
Exact.
Cerul…
Soarele…
Vântul care bate…
copacii…
și munții…
Cu toate astea…
E de necrezut.
Lumea…
lucrarea lui Dumnezeu e atât de frumoasă, dar…
în inimile oamenilor…
iubirea nu există?
Se spune că motivul pentru care trăim așa
e că, demult, strămoșii noștri L-au mâniat pe Dumnezeu
și au săvârșit un păcat.
Atunci…
am fost izgoniți din paradis.
- Ce? - Hei!
- Unde a dispărut? - Ce?
- Hei! - E cumva…
S-a împins în piciorul meu ca să îndulcească impactul?
Nu e rău.
- Acolo! - De necrezut!
Acum cred că e mort!
Ăsta e comandantul nostru!
Drăcia dracului!
Chiar am rămas fără alternativă?
Se pare că lupta s-a încheiat.
Însă…
nu-i a bună.
Își pierde mințile.
Alteță, ar trebui să evadezi.
Mințile?
Unde sunt oameni în toate mințile în lumea asta?
Toți sunt la fel.
La fel.
Pe toți îi leagă faptul că nu știu ce e iubirea.
Nu știu care e sensul vieții, sensul morții
sau măcar sensul luptelor lor.
Alteță…
Destul.
M-am săturat.
În schimbul cunoașterii, s-a pierdut ceva.
Cel mai important lucru.
Și e un lucru
la care nu vom ajunge cât timp trăim.
Nu vom ajunge niciodată la el.
Cu toate astea,
ni se cere să năzuim la el?
Tată ceresc!
Războinic jalnic,
tu ești cel mai departe de iubire.
Ai fost izgonit din paradis.
Ca să-ți pui capăt suferinței date de pedeapsă,
n-ai altă variantă decât să mori?
Singura ta opțiune în viață e să fii pus la încercare și să înduri?
Tată ceresc!
Cu încercările tale nu poate fi mântuit sufletul acestui om!
Dumnezeule, nu voi mai năzui la mântuirea ta.
Dacă tu nu ni-l dăruiești,
atunci cu mâinile noastre
ne vom clădi alt paradis din acest tărâm.
Ce? Prințule?
Mă doare!
Prințule! Ești teafăr?
Încetați, proștilor!
Nu vă mai angajați în lupte fără rost.
Fără rost?
Rana e gravă.
Ești bine?
La naiba! Am făcut o greșeală.
Nu te mișca! Ți-e spintecată burta.
Willibald!
Îngrijește-i rănile!
Eu o să adun caii împrăștiați.
Tu, de colo! Ajută-mă!
Alteță…
Am fost martorul unei minuni.
Taci și ai grijă de el!
Stai puțin, prințule!
Unde te duci?
O să i te duc lui Thorkell.
Altfel, camarazii mei o să…
Oricum am de gând să mă duc la Thorkell.
Nu putem transporta răniții fără o sanie de la ei.
Nu spune asemenea prostii!
De ce crezi că sunt făcut bucăți, idiotule?
Dacă te prinde Thorkell, înseamnă că m-am chinuit fără rost!
Fără rost, spui?
Un rost pentru lupta ta?
O astfel de luptă nu are niciun rost.
Așa că nu muri!
Voi, războinicii, îmi deveniți vasali.
Când trebuie să luptați, vă voi spune eu să atacați.
Eu voi da sens luptelor voastre, vieților voastre și morților voastre.
Asta este…
îndatorirea unui rege.
Subtitrarea: Liana Oprea