‫ראיתי הבזק.‬
‫האומנם?‬
‫אז כאן אנחנו נפרדים.‬
‫אני ממהר, אז סלחו לי.‬
‫אל תהיו כה יהירים, מנוולים שכמוכם.‬
‫אלו מכם שרוצים לעזוב, רחצו את ישבנכם בנהר‬
‫ועמדו בפני ת'ורקל.‬
‫זה יסדיר הכול.‬
‫ת'ורקל לא רוצה את הישבנים שלנו,‬ ‫אלא את הנסיך.‬
‫היי, אסקלדד.‬
‫אנו ביחד זמן רב ולא רוצים להרוג אותך.‬
‫השאר לנו את הנסיך והסתלק.‬
‫אוולון.‬
‫זה שם של ארץ?‬
‫כן.‬
‫שם של גן עדן.‬
‫אבי־אבותיך, לורד ארתוריוס…‬
‫שוכן בארץ הזו.‬
‫אבל אימא…‬
‫לורד ארתוריוס הוא גנרל מסיפורים עתיקים.‬
‫הוא עדיין בחיים?‬
‫אוולון היא ארץ…‬
‫הרחק מעבר לאוקיינוס המערבי.‬
‫זה אי של פיות ואביב נצחי.‬
‫זה עולם שבו איש לא מזדקן או מת.‬
‫שם הוא מחלים מפציעות הקרב.‬
‫כשהוא יחלים…‬
‫לורד ארתוריוס‬
‫ישוב אלינו…‬
‫ויושיע אותנו מהסבל שלנו.‬
‫כשתגיע השעה…‬
‫יהיה עלייך לשרת אותו.‬
‫הוא מלך אמיתי וגם לוחם.‬
‫היה החכמה שלו…‬
‫והחרב שלו.‬
‫ביום מן הימים…‬
‫האם אוכל לדבר,‬
‫לפני שניפרד לשלום?‬
‫אין טעם.‬
‫בילינו ביחד זמן רב עד כה.‬
‫צחקנו ביחד…‬
‫שתינו ביחד.‬
‫נמלטנו מזוועת הקרב פעמים רבות ביחד.‬
‫יש משהו שלא סיפרתי לכם.‬
‫בעשור האחרון שבו ביליתי בחברתכם…‬
‫תיעבתי אתכם מעומק לבי.‬
‫אפילו חזירים עדיפים על פניכם, דנים טיפשים.‬
‫לעזאזל! תפסו את הנסיך!‬
‫ת'ורפין.‬
‫החזיקו חזק, פרחחים שכמוכם!‬
‫אנחנו הולכים!‬
‫לעזאזל איתך!‬
‫לעזאזל. ראיתי את זה בא.‬
‫אחריהם! אל תתנו להם לברוח!‬
‫צאו לדרך!‬
‫לא. זה לא מקובל עליי.‬
‫תשכחו ממנו, צאו אחר המזחלת!‬
‫קדימה!‬
‫לכך ציפיתי מהחיילים שלי.‬
‫הם יודעים להעריך את המצב.‬
‫כעת…‬
‫הסיכויים שלי אינם טובים.‬
‫נראה שאין לכם אמון בי.‬
‫קשה לראות אותם ממרחק כזה…‬
‫אבל נראה שיש ביניהם סכסוך.‬
‫הם רבים ביניהם.‬
‫זה קורה הרבה במצבים כאלה.‬
‫כמה עלוב.‬ ‫-כולם פוחדים למות לאחרונה.‬
‫זה באמת מביש!‬
‫איך הם העזו לפתוח בקרב בלעדיי?‬
‫זה מה שמטריד אותך?‬ ‫-תנו לי להצטרף!‬
‫הקיפו אותם!‬
‫הרגו את הסוסים!‬
‫מה אתה עושה? טפל בהם, ת'ורפין.‬
‫השלך את הסכין שלך.‬
‫שתוק! אין לי מה להשליך!‬
‫לעזאזל. אסקלדד לא בא.‬
‫מה הקירח הזה עושה, לעזאזל?‬
‫עצור, ביורן!‬
‫הקשב לנו!‬
‫אתה חושב שאני די טיפש כדי לעצור?‬
‫דווקא אני?‬
‫חשוב על זה, ביורן.‬
‫ההישרדות שלנו תלויה בשימוש שלנו בנסיך.‬
‫זה חסר טעם, אטלי.‬
‫ביורן הוא יד ימינו של אסקלדד.‬
‫לא תצליח לשכנע אותו.‬ ‫אנחנו חייבים להרוג אותו.‬
‫נכון, הבנתם טוב מאוד.‬
‫אסקלדד הפקיד בידיי את הנסיך,‬ ‫כי הוא בוטח בי.‬
‫אם תרצו לקחת ממני את הנסיך…‬
‫אז תקפו אותי, פחדנים!‬
‫רגע, אמרתי לכם לתקוף אותי,‬
‫לא את הסוסים.‬
‫היי, רגע…‬
‫אנחנו נתהפך!‬
‫היי! ת'ורפין בורח!‬
‫עזוב אותו!‬
‫נסיך, אתה בחיים?‬
‫די עם הפזיזות הזו!‬
‫נסיך!‬ ‫-תחשבו קודם!‬
‫הוא חי.‬
‫טוב, בואו נחזור.‬
‫אתם לא רודפים אחריי, מפסידנים שכמוכם?‬
‫גם אתה שרדת, ביורן?‬
‫הפטרייה הזו!‬
‫תקפו אותי כולכם בבת אחת.‬
‫אשלח את כולכם ביחד לוולהאלה!‬
‫לעזאזל!‬
‫הקירח הזה עושה כל כך הרבה בעיות.‬
‫אל תמות לפני שאספיק להרוג אותך…‬
‫אסקלדד.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫כמה נורא להזדקן.‬
‫לחשוב שאני, אסקלדד…‬
‫לא מסוגל להימלט ממתקפה של 50 חיילים.‬
‫חכה לרגע הנכון כדי להימלט.‬
‫הצבא של ת'ורקל יגיע בקרוב…‬
‫הם יזרעו הרס.‬
‫זה כאב, מנוול שכמוך!‬
‫ראית את זה?‬
‫כן.‬
‫כל הקסדה שלו…‬
‫לא הייתי מסוגל לעשות את זה עם גרזן.‬
‫לעזאזל, הוא עדיין חזק כתמיד.‬
‫לעזאזל, איבדתי את קור רוחי.‬
‫אני מצטער שצעקתי עליכם.‬
‫הירגעו.‬
‫הקשיש הזה לא כועס עוד.‬
‫אלו שבצד המזרחי,‬ ‫חזרו לכאן או שתיפגעו מחצים!‬
‫הנה מגיעים החצים.‬
‫טורגרים!‬
‫אתה מפקד עליהם?‬
‫מה אם כן, קשיש?‬
‫אתה בטוח?‬
‫יכולת להרוג אותי.‬
‫לא אכפת לי!‬
‫ביורן ות'ורפין מיומנים מאוד.‬ ‫הם עלולים להרוג אותך, אם תרדוף אחריהם.‬
‫אם זה המצב, תצטרך לחטוף את הנסיך.‬
‫אם תיקח אותי כבן ערובה, ביורן ישוב…‬
‫ויחליף את הנסיך בתמורה אליי.‬
‫אבל זה רק אם אהיה בחיים.‬
‫מה נעשה, טורגרים?‬
‫תכוון לרגליו.‬
‫פגענו בו!‬
‫אינך נוהג כהרגלך, אסקלדד.‬
‫מעולם לא היית כל כך נואש.‬
‫כשהסיכון גדול מדי, אתה תמיד מוותר על הקרב.‬
‫מדוע אתה מסכן את חייך למען הנסיך הפחדן?‬
‫אתה מתכוון להיקבר עם הגמול שלך?‬
‫אני אדם קשיש.‬
‫בקרוב לא אוכל להתנהל כפי שנוח לי.‬
‫אז באופן טבעי…‬
‫לא יכולתי לחכות עוד.‬
‫לא יכולתי לחכות…‬
‫עד שהמלך האמיתי ישוב מאוולון.‬
‫אני לא מבין על מה הוא מדבר.‬
‫מספיק. עצרו אותו.‬
‫היי, מה…‬
‫היי, אתם נהנים, רבותיי?‬
‫מי מכם הוא המנהיג אסקלדד?‬
‫אני בהחלט רוצה לפגוש אותו.‬
‫זו בעיה.‬
‫יש לנו אורח לא צפוי.‬
‫אתה באמת ענק…‬
‫כעת כשאני רואה אותך מקרוב.‬
‫שמי טורגרים.‬
‫אני לא אתנגד.‬
‫בבקשה, הקשב לי.‬
‫המפקד.‬
‫הנסיך אינו כאן.‬
‫נכון מאוד.‬
‫על כך רציתי לדבר איתך.‬
‫תכננו למסור לך את הנסיך…‬
‫אבל המנהיג שלנו, אסקלדד, הניח לו להימלט.‬
‫אבל אל דאגה.‬
‫עשרה אנשים מיומנים רודפים אחריו.‬
‫בכל מקרה, תן לנו לטפל בנסיך.‬
‫בשם אודין, נתפוס אותו בוודאות.‬
‫יש לנו גם תכסיסים אחרים.‬
‫היי, חכה רגע.‬
‫אז אתה אסקלדד?‬
‫אתה נראה כמו אדם חכם.‬
‫אגב…‬
‫אני לא רואה את ת'ורפין כאן.‬
‫אתה הרגת אותו?‬
‫אני לא הרגתי אותו.‬
‫ביקשתי ממנו להגן על הנסיך.‬
‫אין לזה קשר למרד הזה.‬
‫האומנם?‬
‫זו בהחלט הקלה.‬
‫טוב.‬
‫חיכיתם מספיק זמן, חוליגנים!‬
‫מלבד אסקלדד…‬
‫תהרגו את כולם!‬
‫זה לא היה אמור לקרות, טורגרים!‬
‫היי, חבר'ה…‬
‫הרימו את נשקכם.‬
‫לפחות התנהגו כלוחמים בסוף הדרך.‬
‫מהר. קדימה.‬
‫אני אומר את זה לטובתכם האישית.‬
‫אם תמותו כשאינכם חמושים,‬ ‫לא תגיעו לוולהאלה.‬
‫לעזאזל!‬
‫יופי, כך זה צריך להיות.‬
‫חכה, ת'ורקל!‬
‫אתה בטוח שזה מה שאתה רוצה?‬
‫אם תהרוג אותנו, לא תקבל את הנסיך.‬
‫כן, אני בטוח.‬
‫אתפוס אותו בעצמי.‬
‫קח. זה הגרזן שלך.‬
‫תקוף אותי.‬
‫נסה להרגיש טוב עם מותך כלוחם.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע…‬
‫תנחומיי, טורגרים.‬
‫מעומק לבי…‬ ‫-שתוק!‬
‫כל זה קרה באשמתך.‬
‫היכנע, טורגרים.‬
‫אתה כבר חשוב כמת.‬
‫אתה עומד למות.‬
‫עדיף למות בקרב, נכון?‬
‫אני אעזור לך.‬
‫קדימה, תקוף אותי.‬
‫קדימה.‬
‫תקוף אותי.‬
‫זה לא טוב.‬
‫לחצתי עליו יותר מדי?‬
‫הוא לא בסדר.‬
‫הוא איבד את רוחו.‬
‫אתה שם?‬
‫מה זה?‬
‫סוס?‬
‫ת'ורפין!‬
‫קח את זה!‬
‫היי, ת'ורפין!‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫אל תיגע באסקלדד!‬
‫הוא הטרף שלי!‬
‫אם תניח עליו אצבע, אני אהרוג אותך.‬
‫אתה מבין את זה?‬
‫תיגע בו ותמות!‬
‫אני…‬
‫ידעתי שהוא אידיוט…‬
‫אבל עכשיו העכבר הזה מנסה להילחם בדוב.‬
‫הטרף שלך?‬
‫הוא לא הבוס שלך?‬
‫הוא לא הבוס שלי!‬
‫שמעתם? הילד רוצה להרוג את המפקד.‬
‫באמת? צריך אומץ כדי להגיד את זה.‬
‫תן לי את אסקלדד.‬
‫אם לא, אהרוג אותך.‬
‫האומנם?‬
‫אז לא אתן לך אותו.‬
‫שמעתם?‬
‫ת'ורפין ואני נערוך דו־קרב‬ ‫והמנצח יקבל את אסקלדד.‬
‫כולכם עדים!‬
‫כן!‬ ‫-תהרוג אותו!‬
‫איזה מנוול, מחליט דבר כזה בעצמו.‬
‫ת'ורפין.‬
‫אם תנצח, אני אשחרר אותו.‬
‫אפילו אתן לך סוס.‬
‫אל תחשוב שזה יהיה כמו בלונדון.‬
‫לא אצפה ממך לפחות מכך…‬
‫בנו של ת'ורס.‬
‫צאצא אחרון למשפחת לוחמים!‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬