Min mor lever ikke meget længere.
Hun sagde, hun ville hjem. Til, hvor hun er født.
Jeg har bragt hende hjem.
NOVEMBER 1013 E.KR. - WESSEX
Vores hovedstyrke besejrede oppositionen i Wessex.
Det er kun et spørgsmål om tid, før vi har magten i området.
Forløber det glat, er alt afgjort forud for vinteren.
Hvad skete der efter London?
Med Knud.
Fortæl, hvor han er.
Ja.
Siden den belejrende hær under prins Knus
blev udslettet af Thorkilds mænd, vides det ikke, hvor prinsen er.
Vi har hørt om et slag ved Marlborough. Måske sluttede han sig til soldaterne der.
Vi ved dog intet om hans tilstand.
Han er min dyrebare søn.
Underret mig, når I hører noget om ham.
Forstået!
-Hvad fanden sker der? -Vi er omringet!
Det kan ikke passe!
Jeg sagde jo, det ville ske.
Fordømt.
Slap af, folkens!
Hør efter. I skyder ikke efter dem.
I rører dem ikke.
Udsendte fra Brycheiniog!
Er jeres velkomst ikke en kende ugæstfri?
Så du taler vores sprog, din barbar?
Jeg troede, danskerne bare var vilde og ikke forstod andre sprog.
Træk dine mænd tilbage!
At skabe splid med danskerne kommer ikke waliserne til gode!
Gratianus!
Jeg forstår din uro for de walisiske kongedømmers fremtid.
Men vi tænker lidt anderledes, end I gør.
Hvilken aftale har I med danskernes prins?
De er barbarer og ikke til at tale med.
Hvad fabler den tølper om?
Skal vi kæmpe, eller hvad? Bestem jer nu.
Nej, der bliver ingen kamp her.
-Forstår du, hvad han siger, Bjørn? -Nej, overhovedet ikke, men altså…
Ville de kæmpe, havde deres første pil dræbt nogen.
De prøver at forhandle til egen fordel ved at intimidere os.
Så det er det, der foregår.
Vi har fulgt jeres krig med England nøje.
I løbet af ti år
har I aftalt våbenhvile tre gange og brudt den hver eneste gang!
Vi lader os ikke narre som englænderne!
Vi tager prinsen til gidsel og bruger ham som skjold.
Selv en djævelsk konge holder af sit afkom.
-Beklager, Askeladd. -Nej, det er rent maskespil.
De brovter for at se, hvordan vi reagerer.
Nu må selv får trække i ulveklæder for at kunne græsse.
Jeg forstår dem godt.
Vil du indvie dem i din plan?
Det kan jeg måske.
Men skal vi følge maskespillet, kan vi da godt lege lidt med.
Mænd, se godt efter!
Denne mand er Svend Tveskæg af Danmarks søn,
prins Knud!
Prinsen ønsker at sige noget.
Lyt til ham med respekt.
Deres Højhed…
Sig noget med lidenskab og glød.
Det er lige meget, hvad det er. "Vi koger og æder jer!"
Bare de uforskammede tølpere føler sig beklemt.
Kommer ordene fra dig, mister de modet og lader os passere.
Deres Højhed!
Hans Højhed kan ikke lide at tale foran andre.
Jeg er her…
Nej, Ragnar.
Hvad?
Selvom prinsen er ganske ung, skal han stadig gøre sin pligt.
Alle mændene her handler på vegne af og tjener prinsen.
Han er sentimentalt anlagt.
Han hader unødvendig stridighed.
Det er jo det, jeg siger!
For at undgå netop den slags stridighed beder jeg ham formidle dem.
Klapper han i som en østers,
hvordan kan han så følge i Svend Tveskægs fodspor?
Stille!
Hvad ved du
om prinsen?
Slottet er en rævegrav, hvor forældre og børn æder hinanden råt.
Ved du, hvor svært det var for prinsen at overleve der?
Han undertrykte både åndedrag og sjæl
for ikke at tiltrække sig opmærksomhed og for at overleve.
Alligevel kommer mange mænd som dig krybende for at udnytte prinsen!
Kend din plads!
Prøv du bare at styre prinsen, men jeg lader aldrig mænd som dig genere ham.
Hvad sker der?
Hvad skændes I om?
Hvad sagde prins Knud?
Gratianus.
Jeg indvier dem i planen.
Godt.
Lad mig gå med dig.
Mænd, I venter her.
Jeg skal tale med deres leder.
-Godt. -Fint.
Ragnar.
Du har ret.
Jeg gik over stregen, da jeg blandede mig i prinsens trivsel.
Jeg håber, prinsen kan tilgive mig.
Hvor ynkeligt.
Er vi virkelig på samme alder?
Sagde du, han hedder Ragnar?
Ja.
Ved han ikke, at alle unger flyver fra reden en dag?
Han hjælper overhovedet ikke ungen.
Du skal vist gøre meget for, at planen lykkes.
Først skal den der unge flyve fra reden.
Ja, det er jeg klar over.
Træk jer. Det her klarer jeg selv.
Men…
Skal jeg nu gentage mig?
Kan jeg ikke tale uden jeres beskyttelse, vanærer jeg kongen.
Godt.
Længere væk!
Fem gange længere væk!
Og sig det til de andre.
Sig så frem.
Du hedder altså Askeladd?
Jeg forstår din situation, men det er problematisk for mig.
Jeg troede, vi havde en aftale.
Skriver du pludselig breve om forsyninger og passage,
kan vi ikke imødekomme begge dele.
Vores konge er også ung, men han skal stadig forsvare sit ry.
Jeg skal opveje vores muligheder, se, hvad vi kan få til gengæld
og bekræfte en jævnbyrdig aftale.
Min konge vil ikke fremstå, som om han frygter 100 danskere.
Naturligvis.
Det ser ikke godt ud, hvis du giver efter for alle vores krav.
Jeg undskylder vores manglende hensyn.
Det var mig, der skrev til dit kongedømme.
Jeg nævnte vist, at detaljerne om din belønning bliver holdt fortrolige.
Ja, det læste jeg.
Må jeg spørge, hvorfor det er så fortroligt?
Før det,
og alt efter, hvad belønningen er,
er der så mulighed for, du går med i krigen, Asser?
Nu gør du grin med mig.
Jeg ved udmærket, at vores lille rige
ikke har en chance, hvis vi trodser danskernes konge.
Undskyld, men jeg var nødt til at spørge.
Han er meget mystisk.
-Hvem? -Ja, altså, Askeladd.
Jeg vidste ikke, han talte walisisk.
Du er hans fortrolige, men du ved jo ingenting.
Nu er du latterlig. Jeg ved intet om ham.
Jeg ved bare, han er fra Danmark.
Han holder folk på afstand.
Jeg har kendt ham i ti år, men han taler aldrig om sig selv.
-Surmuler du nu, din granvoksne mand? -Klap i, eller du får tæsk.
Du behøver ikke hidse dig op.
Det er fint.
Han er en god leder, og heldet følger ham.
Skaffer han os rigdomme,
følger jeg ham gerne, uanset hans baggrund er.
Det er meget svært at tro.
Men selv hvis det var løgn…
Han er søn af Lydia og direkte afkom.
Askeladd har vores romersk-keltiske lederes blod i sine årer.
Så du er ikke dansker?
Jeg er waliser og dansker.
Min far, Olaf, plyndrede de walisiske kyster
og havde en walisisk kvinde, Lydia.
Jeg er deres søn.
Jeg hørte ellers, alle krigshelte fra det gamle Britannien var døde.
Men du siger,
at du er efterkommer af Arthur?
Arthur.
Fra det sene 5. og tidlige 6. århundrede
ledede han forsvaret af Britannien, kelternes land.
I år 516 e.Kr. kæmpede han mod sakserne, der blev til englænderne,
og han knuste invasionen i slaget ved Mons Badonicus
og skabte fred i Britannien.
Han startede legenden om kong Arthur, der blev fortalt i generationer.
Har du troværdige beviser på,
at det, du siger, er sandt?
Ja, mig.
Da han var 14 år,
mødte jeg ham og lady Lydia første gang, han besøgte Wales.
Den kvinde var plaget af ulykke.
Hun var spærret inde i min fars sovekammer.
Da hun blev syg, blev hun spærret inde i en stald.
Hvor hjerteskærende…
Men din historie…
Har den sidste efterkommer af en stor slægt
dansk blod?
Netop, Asser.
Takket være min blandede herkomst
kan jeg omgås danskerne.
Dermed har Wales en spion i den danske hær.
Sørger jeg for, at den forkælede prins bliver Danmarks næste konge,
får jeg solidt politisk fodfæste.
Og så kan jeg få dem til at underskrive en fredsaftale med Wales.
Jeg lader dem ikke
sætte fod her i landet.
Du må undskylde, men det er temmelig dristigt.
Og du vover at tale sådan?
Asser ler…
Sikken modig mand…
Jeg har et spørgsmål.
Du er født og opvokset blandt danskerne,
så kan du sige, at kong Arthurs blod vejer tungere end det danske?
Det må du tage mit ord for.
Trods min herkomst…
…hader jeg danskerne.
-Sværdene, tak. -Er det dem alle?
Jeg vil have det tilbage.
Nej.
Jeg overdrager ikke mit våben.
Mens vi passerer gennem landet, må vi opføre os som deres fanger.
Når vi atter er ude af landet, får vi våbnene tilbage.
På den måde taber de ikke ansigt.
Det er nu besynderligt.
Hvorfor er dine mænd så ivrige efter at parere ordre?
Utroligt, ikke?
Det vidner om, at de har tillid til mig.
-Thorfinn, også dig. -Glem det, din nar.
Tillid, hvad?
Han er noget for sig selv. Forbandede møgunge.
Misforstå nu ikke noget.
Jeg er ikke en af den nars mænd.
Vi er fjender.
Fjender?
Godt, jeg har forstået det. Behold jeres våben.
De kan nok overmande jer to.
Godt!
Vi marcherer videre!
Danskerne?
Asser har taget dem til fange!
-Uhyggeligt… -De er menneskeædere.
-Ansigterne… -Har de horn?
Det er kun, hvad jeg forventede af Asser.
-Jeg smider sten efter dem. -Nej, dit fæ!
-De gør mig rasende. -Er vi en slags sjældent dyr for dem?
Lad være med at glo, tølpere!
Vi æder jer!
Hold op med at glo, prinsesse.
Ud med sproget, hvis du vil noget.
Har du ingen tunge, hvad?
J…
Jeg…
Jeg tier ikke, fordi jeg er … en kujon.
Han…
Jeg er bare varsom.
Det er jeg nødt til at være.
Jeg er prins.
Jeg er ikke som dig.
Mine ord har politisk vægt.
Særligt her i et fremmed land.
Uden min fars tilladelse
kan jeg ikke lave fredsaftaler eller fremsætte farlige erklæringer.
Naturligvis kan jeg ikke det!
Jeg er bare varsom.
Det er en ret god undskyldning,
selvom du ikke virker alt for kløgtig, prinsesse.
Dit respektløse skarn!
Det er aldrig sket før!
-Ingen har talt sådan til mig før! -Så var det nok på tide.
Det der tager du i dig igen! Det er ingen undskyldning.
Hvad ved du om de kongeliges problemer?
Hold op med at klynke, og sid ned.
Jeg klynker ikke!
-Jeg understreger, mine ord er korrekte. -Ja, det har jeg forstået.
Hvorfor opfører du dig sådan?
Hans Højhed
taler til en, der ikke er mig!
Sne…
Askeladd! Kan vi sætte farten op?
Ellers overvælder sneen os.
Helt ærligt, klapper han aldrig i?
Vi krydser den nordøstlige del af Mercia.
Derfra drager vi til hovedstyrken i Gainsborough.
-Vi når frem om en uges tid. -Drager vi gennem fjendeland?
Stopper sneen os i de walisiske bjerge, sidder vi jo fast der.
Der er ingen grund til bekymring.
Vi er langt fra fjendens lejr.
Men hvad med forsyninger? Stormændene her hjælper da ikke danskerne.
Det skal nok gå. Det har jeg allerede taget højde for.
Folkens, vi skifter kurs.
Hold trit!
-Hvad? -Mener han det?
-Lægger vi nu ruten om? -Er han okay?
Bare rolig! Askeladds dømmekraft er altid solid.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen