AVSNITT 13
Min mor kommer att dö snart.
Hon sa att hon ville återvända till sin födelseort.
Jag har fört henne hem.
Vår huvudstyrka krossade motståndet i Wessex.
Det är bara en tidsfråga innan vi har kontroll över det området.
Om det går smidigt har vi det innan vintern.
Vad hände efter London?
Knut. Var befinner han sig nu?
Ja…
Efter att Knuts belägringsarmé
decimerades av Torkels trupp har Hans Höghets uppehållsort varit okänd.
Vi har hört talas om en strid i Marlborough.
Han och hans soldater kanske har anslutit sig till den.
Men vi känner inte till hans välbefinnande i nuläget.
Han är min oskattbara son. Meddela mig så fort ni hör nåt om honom.
Uppfattat!
-Vad i Helheim är detta? -Vi är omringade!
På riktigt?
Vad var det jag sa?
Förbannat.
Lugna er, skitstövlar!
Hör upp! Skjut inte tillbaka. Rör dem inte.
Brycheiniogs sändebud!
Det här var väl ett lite väl bryskt välkomnande?
Så du kan tala vårt språk, vilde?
Jag hörde att ni danskar bara var barbarer som inte förstår sig på språk.
Dra tillbaka dina män, Assar! Att bråka med danskarna gagnar inte Wales!
Gratianus!
Jag respekterar din omtanke för alla Wales kungariken.
Men vi har ett lite annat synsätt.
Vad har du kommit överens om med den danska prinsen?
De är bara barbarer! De går inte att resonera med!
-Vad snackar han om? -Ska vi strida eller inte? Bestäm dig.
-Nej, det här blir ingen strid. -Kan du förstå honom, Björn?
Nej, inte alls.
Men deras första pilar kunde ha dödat några om de ville strida.
De använder skrämseltaktik för att få en fördel i förhandlingarna.
På så vis.
Vi har iakttagit ert krig mot England.
Under dessa tio år har ni gått med på eldupphör tre gånger,
och brutit det varje gång!
Vi tänker inte begå samma misstag som England!
Vi ska ta prinsen och använda honom som gisslan.
Även en demonkung skulle känna tillgivenhet till sin avkomma.
-Jag beklagar, Askeladd. -Nej, det här är bara en charad.
De vill se hur vi reagerar.
Till och med får måste bära vargakläder för att beta i dessa tider.
Jag tycker synd om dem.
Ska du anförtro din plan till dem?
Det kan hända,
men om de vill ha en föreställning kan det roa oss att spela med ett tag.
Män, titta noga!
Den här unge herren är kung Sven av Danmarks son,
prins Knut!
Prinsen har nåt han vill säga.
Lyssna respektfullt på hans ord!
Seså, Ers Höghet, säg nåt med pondus.
Säg bara vad som helst. "Vi kokar och äter er!"
Låt de där oförskämda tölparna känna sig obekväma.
Om det kommer från dig
krymper deras ballar, och de släpper igenom oss.
Ers höghet!
Hans Höghet vill inte tala inför andra.
-Låt mig… -Nej, Ragnar.
Va?
Trots att han är ung är han prins av Danmark,
och har han en plikt att göra.
Alla dessa män är här för Hans Höghets skull.
Han är en blid person. Han vill inte delta i onödiga dispyter.
Det är ju det jag säger!
För att undvika en onödig dispyt ber jag honom att beveka dem.
Om han är tyst som en mussla, hur ska han kunna ta över efter kung Sven?
Tig!
Vad vet du om prinsen?
Palatset är ett rävhåla där föräldrar och barn slukar varandra.
Förstår du hur svårt det var för en klen prins att överleva där?
Han höll sig tyst och obemärkt för sin överlevnads skull.
Ändå kommer män som du krälande, en efter en,
för att utnyttja Hans Höghet!
Vet din plats.
Jag tänker aldrig låta såna som dig kontrollera prinsen!
Vad försiggår?
Vad bråkar ni om? Vad sa prins Knut?
Gratianus… Jag ska berätta min plan för dem.
Okej. Jag följer med dig.
Män, vänta där. Jag ska prata med ledaren.
-Ja. -Okej.
Ragnar.
Du har helt rätt.
Jag gick för långt när jag försökte hjälpa prinsen.
Ers Höghet, jag hoppas att du kan förlåta mig.
Patetiskt. Är du verkligen lika gammal som jag?
-Sa du att mannen heter Ragnar? -Ja.
Vet han inte att alla fågelungar en dag måste lämna boet?
Det han gör är dåligt för fågelungen.
Du verkar ha mycket att göra för att planen ska fungera.
Först måste du få fågelungen att lämna boet.
Ja, jag vet.
-Gå tillbaka. Jag behöver ingen hjälp. -Men…
Måste jag upprepa mig?
Om jag inte ens kan tala utan soldaters beskydd
skulle jag skämma ut kungen.
Okej.
Snabbare!
Fem gånger så långt!
Säg till de andra också!
Nu så.
Du är Askeladd, eller hur?
Jag förstår dig, men det här är faktiskt besvärligt för mig.
Jag trodde att vi hade en överenskommelse.
Om du plötsligt skriver brev och ber om förnödenheter och fri lejd
kan vi inte bara säga ja utan vidare.
Vår kung må också vara ung, men han tänker på sitt rykte.
Jag måste se vad vi kan få i gengäld,
så att transaktionen blir rättvis.
Min kung vill inte att hans undersåtar ser honom som rädd för 100 danskar.
Naturligtvis.
Det ser inte bra ut för er om ni ger efter för alla våra krav.
Jag ber om ursäkt för vårt bristande omdöme.
Den som skrev brev till ert rike var jag.
Jag nämnde att detaljer om er belöning skulle hemlighållas.
Ja, jag läste det.
Får jag då fråga vad som är så hemligt?
Innan dess,
beroende på vad belöningen är,
finns det nån risk att ni ger er in i kriget, Asser?
Snälla, ta mig inte för en narr.
Jag vet mycket väl att vårt lilla rike
inte skulle ha en chans om vi förargade Danmarks kung.
Förlåt mig, jag ville bara kolla.
Han är en mystisk man.
-Vem då? -Askeladd.
Jag visste inte att han kunde tala walesiska.
Du är närmast honom och inte ens du vet allt.
Var inte fånig. Jag vet ingenting om honom.
Allt jag vet är att han är från Danmark.
Han håller andra på avstånd.
Han har aldrig pratat om sig själv på tio år tillsammans.
Är du lite tjurig, din bjässe?
-Knip käften. Muckar du gräl? -Du behöver inte bli upprörd.
Ingen fara. Han är en bra ledare. Och han har tur.
Så länge vi tjänar pengar
följer jag honom oavsett vad hans bakgrund är.
Det är svårt att tro.
Men även om det vore en lögn…
Han är Lydias son, en direkt ättling.
Askeladd här har blodet av våra romersk-keltiska ledare i sig.
Så du är inte dansk?
Jag är både walesisk och dansk.
Min far, Olaf, plundrade en gång Wales kust
och tog där en älskarinna, Lydia.
På så vis kom jag till.
Jag hörde att krigshjältarna från gamla Britannien hade dött ut.
Menar du…
…att du är Artorius ättling?
Artorius.
Mellan 400- och 500-talet
var han befälhavare i Britannien, de inhemska kelternas rike.
År 516 e.Kr.
stred han mot saxarna, som skulle bli engelsmännen,
och krossade inkräktarna i slaget vid Badon
och skapade fred i Britannien.
Han lade grunden
till legenden om kung Arthur som förde vidare över generationerna.
Har du några trovärdiga bevis på att det du berättade är sant?
Jag.
När han var 14 år
mötte jag honom och lady Lydia för första gången när han kom till Wales.
Hon var en otursdrabbad kvinna.
Hon hölls länge inlåst i min fars sovrum,
och när hon insjuknade fick hon bo i ett stall.
Så hjärtskärande.
Tänka sig, att den sista ättlingen från ett storslaget släktled
är delvis dansk…
Det är just det, Asser.
Tack vare mitt blandade arv
kan jag smälta in bland danskarna.
Det betyder att Wales har en spion i den danska armén.
Om jag kan se till att den bortskämda prinsen blir Danmarks nästa kung
kan jag också få politiskt inflytande.
Då kan jag få dem att skriva under ett fredsavtal med Wales.
Jag tänker inte låta dem sätta en fot i det här landet.
Jag ber om ursäkt, men det är väldigt djärvt!
Att du vågar prata så grandiost!
Asser skrattar. Vilken modig man.
En sak bekymrar mig.
Du är född och uppvuxen bland danskarna.
Menar du att lord Artorius blod är tjockare än ditt danska blod?
Du får helt enkelt tro mig på mitt ord.
Nå, trots mitt arv…
…hatar jag danskarna.
-Svärd hitåt. -Är det inget kvar?
Ge tillbaka dem sen.
Nej.
Jag tänker inte lämna mitt vapen.
Medan vi passerar det här riket måste vi låtsas vara deras fångar.
När vi är ute ur landet får vi tillbaka vapnen.
På så vis kan de behålla sin heder.
Det är konstigt.
Varför är dina män så ivriga att utföra dina order?
Otroligt, eller hur? Det visar hur mycket mina män litar på mig.
Torfinn, du också.
Försvinn, idiot.
Litar på dig, va?
Den här är annorlunda. Förbannade snorunge.
Få inte fel uppfattning, träskalle.
Jag är inte en av idiotens män. Jag är hans fiende.
Fiende?
Okej, jag fattar. Ni kan behålla era vapen.
De kan säkert förbise två personer.
Då så!
Marschera vidare!
Danskarna, säger du?
Asser verkar ha tillfångatagit dem!
-Vad skrämmande. -De äter visst människor.
-Vilka ansikten… -Har de horn?
Jag förväntar mig inte mindre av Asser!
-Jag ska kasta en sten. -Låt bli, idiot!
-De gör mig förbannad. -Är vi som sällsynt odjur för dem?
Stirra inte på oss, era fähundar!
Vi äter upp er!
Sluta stirra på mig, prinsessan.
Använd munnen för att säga vad du vill.
Har du ingen tunga, va?
Jag…
Det är inte så att jag är för feg för att tala.
Han…
Jag är bara försiktig. Det måste jag vara.
Jag är prins. Jag är inte som du.
Orden jag yttrar har politiskt inflytande.
Än mer nu i ett främmande land.
Utan min fars tillåtelse
kan jag inte sluta fredsavtal eller göra riskfyllda uttalanden.
Självklart kan jag inte göra det!
Jag är bara försiktig.
Det är en bra ursäkt, även om du verkar sakna en hjärna, prinsessan.
Din oförskämda gris!
Det här är första gången!
Ingen har nånsin varit så oförskämt mot mig!
Då är det en bra erfarenhet.
Ta tillbaka det du sa!
Det är ingen ursäkt! Vad vet du om kungligheternas svårigheter?
Sluta gnälla och sätt dig.
Jag gnäller inte! Jag vill bara betona att mina ord stämmer!
Ja, jag fattar.
Vad är det för en attityd?
Hans Höghet
talar med nån annan än mig!
Snö.
Askeladd! Kan vi färdas lite fortare?
I den här takten blir vi täckta av snö!
Himmel, han kan aldrig hålla tyst.
Vi ska korsa norra Mercia,
och därifrån färdas vi till huvudstyrkan i Gainsborough.
-Vi anländer om cirka en vecka. -Ska vi färdas genom fiendeland?
Om vi fastnar i de walesiska bergens snö så kommer vi inte vidare.
Du behöver inte oroa dig. Vi är långt från fiendens basläger.
Men hur gör vi med proviant?
Jag tror inte att feodalherrarna här skulle hjälpa danskar.
Det ordnar sig. Jag har redan tänkt på det.
Män, vi ändrar riktning. Slöa inte!
-Va? -Menar han allvar?
-Ska vi byta rutt? -Mår han bra?
Oroa er inte! Askeladd fattar rätt beslut.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt