Frate, ce frig e!
Cât mai stăm de veghe degeaba aici?
Nu facem bani stând degeaba.
Alteța Sa s-a speriat.
Trebuia să ne fi dus în Wessex.
Fără îndoială.
Serios, am tras paiul scurt…
Vine încă una!
Atenție!
Haideți!
Atacați-mă odată!
Nu o să ajungeți în Walhalla stând degeaba, așa!
Ce sunteți voi? Sperietori de ciori?
- Blestematul! - Nu mai pot să mă abțin!
Nu aveți niciunul boașe să ieșiți la luptă?
Ragnar!
Asemenea afronturi ne dezonorează oștenii!
Trebuie să ripostăm!
Suntem gata să luptăm!
Suntem 4.000, sigur o să-l învingem pe Thorkell.
Încă nu.
Avem de-a face cu Thorkell. Trebuie să fim precauți.
Însăși Majestatea Sa ne-a încredințat asediul.
Acum avem ocazia să ne arătăm vrednici…
Nu!
Când va veni momentul, Alteța Sa va da ordinul.
Momentan, rezistăm atacului.
Ragnar!
„Dar Iisus i-a zis:
«Lasă sabia deoparte,
căci acela care va ridica sabia,
de sabie va muri.»”
Părinte,
iertare că deranjez, dar ne poți lăsa singuri?
Cui îi pasă de ordinele prințului ăluia laș?
Se așteaptă să îndurăm?
Haideți! S-o facem!
Da, așa e!
Nu ai de ce să te îngrijorezi.
Când va veni iarna, o să se dea ordinul de retragere.
Trebuie să avem răbdare până atunci.
I se pare că e de glumă?
Doamne, te rog, apăr-o pe Alteța Sa!
La naiba!
Ce adversari nevrednici…
Comandantul are treabă.
Iar te sâcâie?
Gura, Asgeir!
Ce război e ăsta, dacă nu se luptă cu noi?
Nu mai striga așa!
Sunt prudenți.
Fiindcă în fruntea lor e prințul danez.
Ce?
Poftim?
Prințul e aici?
Nu ți-am zis?
Cred că e prințul Canute, al doilea urmaș la tron…
Mama e aici.
Și Ylva.
Ari și ceilalți lenevesc iar la pășune, cu oile,
deși au făcut mare tărăboi când s-a rătăcit una, zilele trecute.
Chiar! E vremea cinei!
Mă duc să-i spun tatei!
Tată!
Diseară mâncăm carne. Sărbătorim Yule.
Așa e.
E solstițiul de iarnă.
A fost așa de cald, că am uitat complet de asta.
E un loc frumos.
Cu pășuni bogate.
Am ales bine să venim aici.
Ylva spune că nu-i convine, fiindcă aici nu putem avea sclavi,
deși noi oricum n-am avut sclavi nici înainte.
E tipic pentru ea s-o spună.
Mie îmi place aici.
De când am venit, parcă și mama se simte mai bine.
Thorfinn.
- Ce e? - Ești băiatul meu cel mai mare.
Trebuie să ai grijă de mama ta și de sora ta.
Ai înțeles?
Da.
Te așteaptă amândouă să te întorci acasă.
E o fericire să ai astfel de oameni în viața ta.
Ai înțeles?
Da.
Tocmai de asta trebuie să renunți la răzbunare.
Crezi că răzbunarea te va face fericit?
Satul!
Tată, ce ne facem? Sunt atacați!
Mamă! Ylva!
Tată!
Aia nu era țara mea.
Era cald și cât vedeai cu ochii se întindeau pășuni vălurite…
NOIEMBRIE 1013, ÎN APROPIERE DE BATH
Oare ce-i trece prin cap căpeteniei noastre?
În curând vine iarna.
Grosul oastei e deja de mult în nord.
Și noi stăm aici, în satul ăsta posomorât.
Cel puțin o să mai câștigăm ceva mărunțiș înainte să plecăm acasă.
În cazul ăsta, să atacăm un târg mai mare!
Bristol e aproape, nu?
Ești prost?
Ce să facem doar cu 100 de oameni?
Poftim? Prost?
M-ai făcut „prost”?
M-ai auzit?
Se pare că doar urechile nu le ai proaste.
Ce-ai zis, javră?
Care-i problema?
După ce prădăm încă două sau trei sate, terminăm pe anul ăsta.
Ne mai încercăm norocul și la anul.
- Dacă vom mai avea ocazia la anul. - Ce?
Deja facem prăpăd în Anglia de zece ani.
Anul ăsta, măcelul a fost covârșitor.
Până și regele Angliei a fugit din țară.
Regele Danemarcei a învins deja.
Războiul s-a sfârșit.
Zău? Nu te pripești când spui asta?
Londra îl mai are pe Thorkell.
Ai văzut ce forță de necrezut are blestematul.
Thorkell?
Da, e puternic.
Doar e războinic scandinav, ca noi toți.
Dar Anglia pierde războiul, așa că nu m-aș mira dacă i-ar abandona.
- Pe el, Tore! - Doamne…
Iarăși?
Gata, terminați!
Care e problema?
Ake l-a făcut „prost” pe Tore.
Tore s-a înfuriat.
Ake nu-și cerea scuze, așa că l-a insultat și el.
Ce i-a zis?
L-a făcut „hoț de vite”.
A făcut-o lată.
Atunci, asta e.
Anunțați-l pe Askeladd cine moare.
Ce pacoste!
E un ținut mănos.
Seamănă cu ținutul din visul meu.
Atât de diferit de Islanda…
Probabil că acum satul e îngropat în zăpadă.
Te-ai trezit devreme, Thorfinn.
Nici n-a răsărit soarele.
Au făcut oștenii așa gălăgie că te-au ținut treaz?
Nu le-o lua în nume de rău.
De când am venit aici, mărșăluiesc întruna. N-au stare.
- Uneori mai au nevoie să se relaxeze. - Nu-mi vorbi de parcă am fi prieteni!
De la o vreme, îți faci idei greșite.
Nu sunt prietenul tău.
Încerci să mă manipulezi, nu-i așa?
N-ai decât să te fudulești
până în ziua în care o să-ți tai gâtul.
Mă sperii.
Dacă țâncul ăla nevolnic mă poate ataca, înseamnă că a crescut.
Ei bine, timpul ține cu cei tineri.
Tu crești, eu îmbătrânesc.
Va veni și ziua în care o să mă învingi.
E firesc.
Toți mor, oricât de puternici ar fi.
Privește în jur, Thorfinn!
Pietrele astea nu au fost puse aici
de locuitorii de azi ai Angliei, saxonii.
Asta e opera celor de dinaintea saxonilor.
Era un neam puternic.
Dar, acum 500 de ani, au fost nimiciți de saxoni.
Romanii.
Pe atunci, țara se numea Britannia.
Era o civilizație sofisticată. Mult mai sofisticată decât a noastră.
Vorbești în dodii.
Ce vrei să spui?
Ce repezit ești! Ar trebui să-i asculți pe cei mai în vârstă.
Vreau să spun
că lumea sau omenirea îmbătrânește încet, dar sigur.
Romanii au fost nimiciți de saxoni,
iar acum saxonii vor fi nimiciți de către noi.
Iar gloria Imperiului Roman se va pierde în negura timpurilor.
În fine, creștinii spun
că Judecata de Apoi se va abate asupra noastră peste 20 de ani.
Se spune că, în acel moment, Dumnezeu va omorî toți oamenii
și lumea pe care o știm va fi distrusă.
Ragnarok.
Thorfinn…
Nu-i așa că e de râs?
Răsar zorii din amurgul unei epoci.
Uite un cal!
Un oștean englez?
Nu, e de-ai noștri.
Ciudat.
Ar trebui să fim doar noi aici.
Ascultă!
Tu! Stai!
Suntem din oastea lui Askeladd și a regelui Sweyn!
De unde vii?
Sunteți din grosul oștirii?
Sunt cu Ragnar, din oastea prințului Canute!
- Vin cu un mesaj… - Prințul Canute…
Sunt pe aici?
Din păcate, grosul oastei a plecat spre nord.
Se întorc la tabăra principală.
Voi ce căutați aici?
Ne-am oprit să mai prădăm un sat.
Ați plecat de capul vostru?
Nu e cazul să fii așa de scorțos!
Cred că ți-a obosit calul.
Nu vrei altul la schimb?
Thorkell?
Da. A ajuns deja acolo.
Sunt cam 500 de oameni și și-a adus numai oameni unul și unul.
Au dat de urma grosului oștii.
Curând, vor ajunge la Marlborough.
Așa e?
Doar 500, contra oștii mari?
Thorkell ăsta e nebun?
Și oastea care asediază Londra? Prințul Canute are vreo 4.000 de oșteni.
Au fost zdrobiți acum ceva vreme.
Eu sunt am fost printre supraviețuitori.
Ce-i asta?
Thorkell a ieșit din fort și a condus atacul.
Fiecare dintre ei era puternic precum un urs.
Nimeni nu le-a făcut față.
Au plecat drept spre oastea cea mare.
Alteță!
Doamne, odihnește-i în pace.
- Mântuiește-le sufletele… - Alteță!
Thorkell se apropie!
Trebuie să plecăm…
L-am găsit pe prinț!
Și apoi?
Ce s-a întâmplat cu prințul?
L-au luat ostatic.
E cu oastea lui Thorkell.
Oștenii care au scăpat încearcă să-o salveze pe Alteța Sa,
dar n-am adunat nici 400 de oameni.
Moralul e scăzut.
Pornisem să cer ajutor de la oastea cea mare.
Veniți cu noi! Și 100 de oameni ar fi de mare ajutor.
Ce facem?
Tu decizi, Askeladd.
Mă să fie! Nu e momentul să mă sting în pace în amurgul vieții.
Ce?
Nu auzi, Bjorn?
Sunetul care anunță că se apropie Ragnarok.
Ce?
Îngropați-l!
Și calul cu care a venit.
L-ai…
M-ați auzit, afurisiților?
Căscați urechile!
Ne ducem să-l salvăm pe prințul Canute. Vom înfrunta oastea de 500 a lui Thorkell.
Dar nu ne vom alia cu alte oști.
E momentul să riscăm totul!
Alteța Sa, Prințul Canute, e al doilea urmaș la tronul Danemarcei.
Indiferent cui îl predăm, răsplata va fi strașnică.
Vă puteți imagina
cu ce bogății ne va copleși Danemarca sau Anglia?
Nu lăsați pe nimeni să vi le fure de sub nas!
Da!
Da, s-o facem! Victoria va fi a noastră!
Haideți!
Ce vrei să obții întărâtându-i așa?
Ne confruntăm cu Thorkell.
- Avem vreo șansă? - Cine știe?
Ce…
„Cine știe?” Cum adică?
E amurgul unei epoci, Bjorn.
Dacă e să ne stingem, măcar să ne stingem luptând.
Subtitrarea: Liana Oprea