‫ת'ורס!‬
‫הלגה!‬
‫ת'ורס!‬
‫- הוירונגוור‬ ‫שנת 987 לספירה -‬
‫למה אתה סתם עומד שם?‬
‫אתה חולה?‬
‫סליחה. רק עצמי עין לרגע.‬
‫המבנה שלנו התפצל רחוק מדי.‬
‫מתקפה נוספת תפיל אותנו.‬
‫ת'ורקל.‬
‫אני רוצה שתרחיק את קו החזית‬ ‫כשפלוקי יתקרב אלינו.‬
‫הטיפש ההוא, מה?‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫מה איתך?‬
‫אני אעכב אותם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫איך תוכל לעשות את זה משם?‬
‫הוא בהחלט זריז.‬
‫רגע… זו מתקפת יחיד?‬
‫מריה, אני מצטער.‬
‫- איסלנד‬ ‫שנת 1002 לספירה -‬
‫ת'ורפין, תאכיל את הכבשים ותחלוב את הפרות.‬
‫בסדר.‬
‫כשמרקלנד מאחורינו, המשכנו להפליג דרומה.‬
‫"ישנן ארצות עשירות יותר…"‬
‫כך היה נדמה שאומרת הרוח.‬
‫ואז מצאתי אותה.‬
‫יבשת חדשה!‬
‫ארץ חדשה של יבולים בשפע ושדות ירוקים.‬
‫הענקתי לארץ הזו את שמה.‬
‫קראתי לה…‬
‫וינלנד.‬
‫מה דעתכם, פרחחים?‬
‫זה משנה את דעתכם עליי? לייף אריקסון הגדול!‬
‫ואו, לייף הזקן!‬
‫מה קרה אז?‬
‫היו שם אנשים?‬ ‫-חם שם?‬
‫היא גדולה מאיסלנד?‬
‫בהחלט כן.‬
‫זו ארץ חמה יותר מכאן.‬
‫אדמותיה מכוסות באחו ירוק.‬
‫אפילו פגשנו את ילידי המקום.‬
‫לא יכולנו לתקשר במילים,‬ ‫אבל במהרה הפכנו לחברים.‬
‫קיבלנו מהם במתנה את הכתר והמקטרת.‬
‫רואים את זה?‬
‫רק לוחם אמיתי יכול לחבוש את זה על ראשו.‬
‫מה זה? הילדים עדיין ערים?‬
‫תן לי לגעת בו, זקן!‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫רציתי שהם יקשיבו לסיפור של לייף.‬
‫לוחם אמיתי, מה?‬
‫אתה ממש מדהים!‬
‫נכון? אתה ילד טוב, ת'ורפין.‬
‫כשתהיה גדול, תרצה להפליג בספינה שלי?‬
‫מה? תן לי לבוא איתך עכשיו!‬
‫עכשיו?‬
‫אבל משהו מוזר, לייף.‬
‫סבא שלי סיפר לי בעצמו.‬
‫יורמנגנדר נמצא במערב‬ ‫ואוכל כל ספינה שמתקרבת אליו.‬
‫חוץ ממנו, לא קיים שם דבר.‬
‫זו בדיוק הסיבה,‬
‫שאתה צריך להבין כמה מרשים אני.‬
‫רואה? זה מוכיח שאני לוחם אמיתי.‬
‫אבל לייף, אתה אפילו לא לוחם.‬
‫אתה לא קולט?‬
‫מלחמה לא הופכת אותך ללוחם.‬
‫להפליג בספינה זה להילחם בים.‬
‫נכון שזה מדהים?‬
‫בדיוק כמו שחשבתי.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫כולם אומרים שאתה סתם ילד עם זקן.‬
‫שאתה בסך הכול חוקר ואתה חסר תועלת בקרב.‬
‫את נותנת לאחרים להשפיע עלייך.‬
‫ת'ורפין, אתה מאמין לי, נכון?‬
‫או ש…‬
‫אתה לא מאמין להרפתקן זקן שלא יוצא למלחמה?‬
‫ובכן, אם אבי היה אומר שהוא לוחם,‬ ‫הייתי יכול להאמין. אבל…‬
‫ת'ורס!‬
‫הילדים האלו לועגים לי! תנזוף בהם!‬
‫טוב. זה מספיק להיום.‬
‫ארי, קח את הילדים הביתה, בבקשה.‬
‫בסדר, ת'ורס.‬
‫ביי!‬
‫להתראות!‬
‫הבנתי.‬
‫הם קפאו למוות בגרינלנד.‬
‫גלי הקור השנה קשים במיוחד.‬
‫רוב בעלי החיים ימותו אף הם.‬
‫אבל הבעיה היא,‬
‫מדי שנה הקור הולך וגובר.‬
‫כל כך קר.‬
‫ברוך שובך.‬
‫שתי אלו קצת חלשות.‬
‫בטח קפאת שם, אילווה!‬
‫הרשי לי לחמם אותך.‬
‫אתה זקן סוטה.‬
‫אימא, לכי לישון, אחרת שוב תצטנני.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫עזרי לי לקשור את הכבשים.‬ ‫-טוב.‬
‫נראה שגם כאן המצב קשה.‬
‫כן.‬
‫במוקדם או במאוחר, יגיע חורף שאיש לא ישרוד.‬
‫אחי הקטן מתכנן לנדוד מביתנו.‬
‫זה רחוק, לא?‬
‫די כבר.‬
‫הייתי שם וחזרתי.‬
‫קדימה!‬
‫וינלנד נמצאת מלפנינו!‬
‫קפטן ת'ורפין!‬ ‫-מה קרה?‬
‫זה יורמנגנדר!‬
‫אני אלחם בך, מפלצת!‬
‫כואב לי.‬
‫אילווה, לכי למיטתך. צפוף כאן.‬
‫מה? אני לא רוצה.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫אני חיממתי את המיטה הזו.‬
‫הם… עדיין מדברים.‬
‫אל תדאג.‬
‫השאר את הדאגות למבוגרים.‬
‫בוא הנה.‬
‫אתן לך חיבוק נעים וחם.‬
‫שכה אחיה.‬
‫אבא, אולי נקנה עבד?‬
‫אימא אינה בקו הבריאות ואני תמיד עוזרת לה.‬
‫אצלנו זה אחרת.‬
‫אל תבקשי מדי שנה.‬
‫אתה אדם מוזר.‬
‫אילווה!‬
‫חשבתי שאני עומדת למות.‬
‫נפצעת?‬ ‫-לא.‬
‫מה קרה?‬
‫יש משהו מתחת…‬
‫אילווה?‬
‫היי, זקן.‬
‫כמה מהסיפור מליל אמש היה נכון?‬
‫מה זאת אומרת, "כמה"? כל הסיפור נכון.‬
‫אז תן לי לשוט בספינה שלך.‬
‫אאמין לך כשאראה אותה בעצמי.‬
‫שוטה.‬
‫אל תגיד שתאמין לי, רק כדי לעלות לספינה.‬
‫אם אתה כל כך רוצה להפליג,‬ ‫תבקש מאביך שייקח אותך.‬
‫תראה, יש שם ספינת קרב.‬
‫אנשי הכפר השתמשו בה במשך שנים רבות,‬
‫אבל אני בטוח שהם ישאילו אותה לאביך.‬
‫אבא שלי קמצן.‬ ‫לא משנה כמה פעמים אבקש, הוא תמיד יסרב.‬
‫הוא לא קמצן.‬
‫הים הגדול, ת'ורפין, הוא מפחיד.‬
‫כשהייתי צעיר נתקעתי על קרחון זבים.‬
‫זה היה זמן קצר לאחר שעברנו לגרינלנד.‬
‫היינו פזיזים.‬
‫האספקה שלנו נגמרה במהירות,‬
‫ואכלנו קרח כדי שלא לגווע ברעב.‬
‫לבסוף הקרח מחץ את הספינה.‬
‫בלית ברירה, הלכנו על הים הקפוא.‬
‫במהרה נותרתי לבדי.‬
‫כל ששת החברים שלי מתו.‬
‫למה?‬
‫למה סבלנו כל כך,‬ ‫רק כדי לגור באיים הצפונים האלו?‬
‫הלגה, הרתיחי מים.‬
‫אילווה, הביאי פרוות.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבוי, מה קרה?‬
‫הוא נקבר בשלג.‬
‫זה נראה כואב.‬
‫מה קרה לו?‬
‫תגבירי את האש.‬ ‫-טוב.‬
‫היי, אבא.‬
‫הוא לא כבר מת?‬
‫הגפיים שלו נרקבות.‬
‫חוץ מזה, ייתכן שזה רע.‬
‫הוא…‬
‫הוא לא מהכפר הזה.‬
‫איזה מסכן.‬
‫למה הוא הסתובב בסופה הזו?‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא עבד נמלט.‬
‫אם נסתיר אותנו, אנחנו עלולים להסתבך.‬
‫אנחנו ברחנו.‬
‫אבותינו חיו במקום שנמצא מזרחה מכאן.‬
‫הם גרו בארץ ששמה נורווגיה.‬
‫היא חמה יותר מכאן והים לא קופא.‬
‫הנוף היפהפה מוקף בפיורדים רבים.‬
‫אבל יום אחד…‬
‫הופיע אדם חזק בשם האראלד.‬
‫חייליו של האראלד שרפו כפרים וכבשו אותם.‬
‫הוא הכריז על עצמו כמלך הראשון‬ ‫של נורווגיה המאוחדת.‬
‫הוא אילץ אנשים לבחור.‬
‫יש לציית למלך, או לעזוב את נורווגיה.‬
‫רבים התנגדו לרודנות של האראלד.‬
‫הם רצו לעזוב לארץ אחרת ולהתרחק מהדיכוי.‬
‫הארץ הזו היא כאן. איסלנד.‬
‫אתה משקר.‬
‫אתה בסך הכול שקרן!‬
‫אבא שלי ואבותיו לעולם לא יברחו ככה!‬
‫אתה טיפש!‬
‫חוקר חסר תועלת!‬
‫אבא!‬
‫אבא, תקשיב.‬
‫לייף הזקן אמר ש…‬
‫ברוך שובך הביתה, ת'ורפין.‬
‫מי זה?‬
‫עבד ממקום אחר. הוא ברח.‬
‫הוא התעורר!‬
‫היי, אתה. מה שמך?‬
‫קר כל כך.‬
‫האש. אילווה, תגבירי אותה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מאיפה באת?‬
‫האם אתה…‬
‫תשלח אותי בחזרה לשם?‬
‫לביתו של האפדן?‬
‫האפדן?‬
‫אז באת מעבר להרים?‬
‫אני שונא את המקום ההוא.‬
‫אני שונא אותו.‬
‫אבל…‬
‫אין לי…‬
‫לאן ללכת.‬
‫ת'ורס!‬
‫בוא מהר. האפדן בנמל!‬
‫הוא הביא את אנשיו והם מאשימים אותנו במשהו.‬
‫רק אתה יכול להתעמת איתו.‬
‫הם דורשים לדעת היכן נמצא העבד‬ ‫ופלשו לאדמה שלנו.‬
‫לייף מעכב אותו,‬
‫אבל קרב עלול לפרוץ בכל רגע!‬
‫בבקשה, בוא.‬
‫שרשראות הן הקישוט היחידי‬ ‫שמתאים לצווארו של אדם.‬
‫לא זהב ולא כסף.‬
‫אלא שלשלאות ברזל.‬
‫רק שלשלאות על הצוואר‬
‫הופכות אדם למעט נאה יותר.‬
‫הלא כך?‬
‫אתמול בלילה אחד העבדים שלי‬ ‫חתך את השלשלאות שלו וברח.‬
‫יש לכם מושג היכן הוא?‬
‫אל תנסה להילחם איתנו!‬
‫אתה רק מנסה לשוב למריבה ישנה.‬
‫תמיד יש לו מחלוקות איתנו.‬
‫עשינו לו שיחה בפעם הקודמת.‬
‫פרחח. אני זוכר אותך.‬
‫חתכת את היד השמאלית שלי במהלך הקרב!‬
‫דבר בשם עצמך.‬
‫איך העזת לחתוך את הרגל של אחי הגדול?‬
‫מספיק, ארי.‬
‫אחי לא יוכל ללכת לעולם!‬
‫אחתוך גם את הרגל שלך!‬
‫נראה אותך!‬
‫האנשים והחוקים שלך הם זבל!‬
‫האפדן.‬
‫אני אקשור אותך, ממזר.‬
‫אסור לסלוח למי שמזלזל בחוק.‬
‫החוק הוא השלשלאות.‬
‫כשפראים קשורים,‬ ‫הם הופכים לבני אדם בפעם הראשונה.‬
‫אל תשכח זאת.‬
‫הנמלט הוא בחור סלבי צעיר.‬
‫יש לך מושג איפה הוא?‬
‫איפה אני?‬
‫זו הפעם הראשונה שאני חש שלווה שכזו.‬
‫הישאר איתנו! החזק מעמד!‬
‫הישאר בהכרה, אחרת תמות!‬
‫ת'ורס.‬
‫אבא…‬
‫אימא.‬
‫גם אחות…‬
‫כולכם הייתם כאן?‬
‫הייתי מודאג.‬
‫מכרו אותנו בנפרד.‬
‫איפה המקום הזה נמצא?‬
‫למה אני…‬
‫במערב הרחוק‬
‫ומעבר לים…‬
‫ישנה ארץ בשם וינלנד.‬
‫זה מקום חם.‬
‫מקום שופע.‬
‫מקום רחוק שאליו לא מגיעים‬ ‫סוחרי העבדים ולהבות המלחמה.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫תרצה לגור שם איתנו ביום מן הימים?‬
‫וינלנד.‬
‫אני רואה…‬
‫את המקום הזה.‬
‫הוא נקרא וינלנד.‬
‫מצאתי אותו.‬
‫אני מצטער על המהומה, ת'ורס.‬
‫אני הבעלים החוקי של העבד הזה.‬
‫תחזיר לי אותו.‬
‫אבא.‬
‫בוא הנה, ת'ורפין.‬
‫האפדן!‬
‫אנו יכולים להסביר.‬
‫לא הסתרנו אותו.‬
‫למעשה, הצלנו את העבד שלך ממוות.‬
‫האפדן, כמה שילמת עבור האיש הזה?‬
‫אבא…‬
‫זו שאלה חצופה.‬ ‫-שתי כבשות צעירות.‬
‫אתן לך שלוש. אקנה אותו.‬
‫מה אתה אומר, האפדן?‬
‫אני אקח אותו לביתי.‬
‫הוא יהווה דוגמה לעבדים האחרים.‬
‫אז אשלם לך ארבעה.‬
‫ממזר! אתה לא מבין מה האדון האפדן אומר?‬
‫שקט.‬
‫ואם אבקש כפול מזה?‬
‫אני אשלם.‬ ‫כולם יהיו זכרים בני פחות משלוש שנים.‬
‫שמונה כבשות עבור הממזר העלוב הזה.‬
‫זו עסקה טובה.‬
‫לא נכון. העסקה נסגרה?‬
‫ת'ורס.‬
‫אתה מתכוון לשחרר אותו מהשלשלאות שלו?‬
‫לאן תיקח אותו?‬
‫אני אבחר את הכבשות.‬
‫אילווה, את עצובה?‬
‫ברור שכן!‬
‫הוא נתן שמונה כבשות והאיש בכל זאת מת.‬
‫אתה אידיוט, אבא.‬
‫למה אתה כל כך מוזר?‬
‫אבא.‬
‫גם אנחנו ברחנו?‬
‫לייף הזקן אמר…‬
‫שאבות אבותינו ברחו מהמזרח.‬
‫הוא אמר שהם ברחו לכאן.‬
‫כן.‬
‫כך אמרו לי.‬
‫אז…‬
‫אם אנשים רוצים לברוח גם מכאן…‬
‫לאן הם הולכים?‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬