-I dag i "Top Gear America"... -Party!
Vi drar til ørkenen for å finne det beste kjøretøyet å leke i sanda med.
-En blomst til en pistolduell. -Den ser ut som en leke.
-Forstår Rob at jeg har rett? -Det finner vi ut nå.
-Eller insisterer han på å ta feil? -Jeg har 100 % sjanse til å vinne.
Ingenting får fart på hjertet som en tur i en Ferrari.
Jeg er i ørkenen. Moder natur på sitt varmeste, og slangefulleste.
Dax har godtet seg. Han har funnet det ultimate ørkenkjøretøyet.
Det blir flaut når begge kommer i en Jeep Gladiator Mojave.
Sceneskift!
Ja, Jeep Gladiator Mojave. I Mojaveørkenen.
Det er poesi. Dette er en gentlemans Jeep.
Glem lastekapasiteten på 550 kilo.
Eller at den kan taue et kjøretøy på 2,7 tonn.
Et øyeblikk...
Den har et luksuriøst og raffinert interiør.
Dashbordet er støvsikkert.
Setet omfavner en som favorittlenestolen i herreklubben-
-der du røyker pipe og ler sammen med andre gentlemen.
Men hva ligger i et merke eller et navn?
Jeep Mojave har fått "Desert Rated"-merket.
Det er ikke bare Jeeps første kjøretøy som er Desert Rated.
Det er også det eneste kjøretøyet som er Desert Rated.
Det er kanskje verdt 63 000 dollar. Det skal vi finne ut.
Jeg skal møte Dax med mitt valg til det ultimate ørkenkjøretøyet.
Eller sagt på en annen måte: Det rette valget mot Dax' valg.
Dette er det eneste logiske valget til offroadkjøring i ørkenen:
En Polaris RZR.
Den er smidig som en slange, rask som en løpegjøk,-
-og like lett som sandkornene jeg står på.
Dette er ørkenkjøretøyet ethvert logisk menneske ville valgt.
Jeg er sikker på at i dag kjører jeg det ultimate ørkenkjøretøyet.
Det ser det ut til at vi vil finne ut nå.
Så langt, så bra.
De ga Mojaven en ekstra tomme til fjæringen foran.
33 tommers hjul, svært lik Rubiconens.
Det interessante er at forakselen er fast.
Nå sier du nok: "Rob, det er galskap!"
Det ville vært bedre med individuell fjæring.
Men relativt sett er det behagelig å kjøre.
Herregud, dette er jord-moguler. Fantastisk!
Man må slippe bilen fra et hus for at hjulene skal slå oppi.
Jeg føler meg litt usårbar nå.
Mr. Corddry.
Kanskje jeg har misforstått utfordringen. Det ser ut som...
-Det ser ut som en leke. -Det er en leke.
En 181-hesters leke som kan hoppe 60 meter.
Dette er det beste offroad-kjøretøyet som er å få.
Den kommer opp i 135 km/t.
Den klatrer opp de høyeste sanddynene.
Den kan kjøre i gjørme mot hillbillyer.
-Den har ikke dører. -Hva i huleste er dette, Corddry?
-Pynt? -Du store...
-Hvor mye koster den? -63 000 dollar.
-Denne kan gjøre alt som den kan. -Du må bruke 300 000 på den der-
-før den klarer det samme som denne.
Dette skal skje, Corddry. Jeg har plottet en kurs-
-der vi møter offroad-kjøringens mange utfordringer.
Og jeg vil oppmuntre deg til å se om du kan holde følge.
Lekene begynner med noe han neppe får til i jeepen sin.
En krapp sving i sanda, som krever veigrep-
-og vil straffe Mojaven for vekten.
Slikt terreng er grunnen til at en vil leke i ørkenen.
Takler han ikke denne utfordringen, blir det et kort program.
-Klar for støv? -Jeg vil ikke bli støvete.
Vil du bli støvete?
-Vil du bli støvete? -Vann herover.
Nyt klimaanlegget.
Party!
Da kjører vi. Se her
-Kom an, Robbie! -En god start.
Jeg har det.
Ja da. God fart.
Kom an!
Jeg tror jeg klarer det.
Jeg...
Jeg kjører i 20 km/t.
Jeg klarte det, men sakte. Jeepen veier fire ganger så mye som RZR-en,-
-og Dax trodde ikke den ville komme seg opp.
Og jeg har klimaanleggets komfort.
Dax må jobbe hardt om jeg skal ombestemme meg.
Det føles som den kan gjøre alt.
Selv om Jeepen fullførte, er jeg ikke overbevist.
Kan jeg ikke vise Rob er at Polarisen er best på vei opp, kjører vi ned.
Jøss!
Dette er veldig bratt.
Bakken varierer mellom 45 og 60 graders helling.
Den har også løse steiner og blokker som kan knekke aksler.
Ting som gir min kvikke Polaris alle fordeler.
-Vil du følge linja til venstre? -Jeg holder til venstre.
-Ser du den steinblokka der? -Jeg tror jeg takler den.
Jeg liker selvsikkerheten din!
Vi setter i gang.
OK. Da kjører vi.
Her beviser det individuelle opphenget at det er nødvendig.
Så behagelig. Jeg kjenner knapt forskjell på denne og senga mi.
Opphenget tar seg av alt.
Jeg må da ha gjort skumlere ting enn dette her i livet.
Jeg har jo to barn.
Dette er bratt.
Dette er vilt. Jøss.
Dette er ikke så ille.
Herregud, Jeg ble nesten eplekjekk og tråkket på gassen.
Men det ville antakelig vært dumt.
-Jeg mener... -God gjort.
-Det føltes ikke vanskelig. -Jeg må si at den greia er fin.
Nå verdsetter jeg det også.
Den der er så absolutt det man vil ha-
-hvis man stadig kjører her ute.
Jeg kan innrømme at Rob har med seg noe som ikke er halvgærent.
Men jeg sier ikke at den er bedre enn min Polaris,-
-og jeg har enda en utfordring.
Skal vi fortsette? Vi kjører til den inntørkede sjøbunnen.
Jeepen klarte seg mot Polarisen.
Jeg er ikke solbrent og har ikke sand i tennene.
Jeg tror jeg begynner å like ørkenen.
Dax vil gjøre det vanskeligere, så jeg må trå skikkelig til.
Skikkelig bra til... Og jeg vet hvem jeg skal ringe.
Hei, jeg håper jeg ikke forstyrrer.
Jeg er i Mojaveørkenen.
Jeg gir deg en stedsangivelse. Kom hit så fort du kan.
Jeg elsker deg.
Jeg sa det. Nå blir det merkelig.
"Jeg elsker deg..."
F8 Tributo er en maskin det har tatt 45 år å lage. En avansert superbil-
-som tar alt det beste fra Ferraris V8-ere gjennom fem tiår-
-og pakker det inn i én intens opplevelse.
Så hopp inn, for sånn føles det å kjøre F8.
Dæven.
Vi tar en titt på detaljene, for de er usedvanlige.
Ferrari F8 Tributo har en turboladet 3,9 liters V8-
-som yter 711 hestekrefter og har et dreiemoment på 770 Nm.
Det disse tallene ikke viser er responsen på gasspedalen.
Ingen annen turbomotor reagerer så raskt og virker så kvikk.
Chassiset er enda mer imponerende.
Det har magnetiske dempere, kjøreinnstillinger fra våt modus-
-til det ubesværede "CT off"-modus.
Selv når høyrefoten har all makt over så mye kraft,-
-fins det elektroniske systemer som hjelper en å styre bilen-
-lik en slags superhybrid av en F1-fører.
Ting som "side slip control 6.1" og Ferrari "dynamic enhancer".
Hva betyr alt dette? Hvem vet?
Men det geniale er at det er helt usynlig der en sitter bak rattet.
Når man danser med F8 Tributo, føles det som man gjør alt selv,-
-som en mye bedre utgave av seg selv.
Tributo var faktisk en liten skuffelse da den ble avduket,-
-for den er stort sett basert på 458 Italia,-
-som kom i 2009 og ble erstattet av 488 GTB.
Dette er faktisk en ansiktsløfting av en ansiktsløfting, noe ingen gjør.
Så grunnstammen i bilen er fra 2009.
I superbil-termer er det i praksis talt et helt liv.
McLaren bet dem i hælene med sin 720S, så de måtte gjøre noe.
Så Tributoen føltes som en ganske klosset PR-øvelse.
Men Ferrari driver ikke med PR-øvelser.
Det er det fine med det selskapet.
Det denne gjør mer enn noen andre biler, er at den gir deg 710 hester.
Og den mangfoldiggjør talentet ditt.
Det er så mye teknologi her, men jeg enser det ikke.
Jeg føler bare kjærlighet, glede og kontroll.
Bilen er irriterende god.
Jeg tror jeg elsker denne bilen.
Jeg er sikker på at jeg elsker den.
Jeg måtte stoppe, for det virker som om Ferrari har tenkt på alt-
-bortsett fra å lage evigvarende dekk. Vi har flerret opp disse.
Det betyr at jeg må avslutte en video om en Ferrari med 700 hester-
-uten å kjøre den.
Til hjelp har produsentene gitt meg en prisliste.
Slik den står nå, uten jekken, koster den 358 000 dollar.
Den har tilleggsutstyr verdt 81 000 dollar.
Hjulene koster 7000.
Karbon-inntaksmanifolden til motoren koster 10 000.
Og min favoritt, Ferrari på sitt beste: Apple car play, 4200 dollar.
Men man trenger ikke noe av det.
Kjøp bilen i hvitt, uten tilleggsutstyr,-
-og bruk de 81 000 dollarene på å kjøpe noe annet.
Hvis jeg har regnet riktig, får man da over 200 bakhjul.
Ferrari gir en også noen hvite vanter-
-så man kan bytte dekk.
Jeg gjør det ikke selv. Jeg har hjelp, for jeg er jo Ferrari-eier.
Du overtar. Ring meg når bilen er klar.
Jeg tar med Rob til en tørr sjøbunn-
-for å vise at min Polaris RZR er bedre i ørkenen enn hans Jeep Mojave.
Han får se RZRs fart og smidighet. Og han innrømmer at jeg valgte rett.
-Jøss, det er kjølig der inne. -For meg er det litt varmt.
Litt hett. Men det er verdt det,-
-for i den siste utfordringen her ute-
-skal vi leke "fang flagget - offroad-utgave".
Vi har satt ut tre flagg.
-Nummer ett. -Ja vel.
-Nummer to. -Kult.
-Og målstreken, nummer tre. -Forstått. Jeg er spent.
-Liker du oddsen din? -Dette låter nok sprøtt...
Jeg har 100 prosent sjanse til å vinne. Det tror jeg virkelig.
Jeg har så definitivt 100 % sjanse.
Nå ser jeg den eplekjekke Rob, og jeg elsker det!
Hva er det som foregår?
Jeg har grunn til å være eplekjekk, og grunnen veier 4,5 tonn,-
-har to belter av militærtype og førerhus med luftdempere.
Den har til og med ryggekamera.
Dette er Ripsaw EV3-F4.
Var Jeepen som en pistol i denne duellen, har jeg nå en bazooka.
Dere forstår nok hvorfor jeg er selvsikker.
-Hva er det? -Det, min venn, er en Ripsaw.
Jeg kaller den gentlemans-stridsvognen.
1500 hester, 55 cm bakkeklaring.
Slepekapasitet med for mange nuller til at jeg husker alle.
Og i førersetet har vi vår venn The Stig.
Jeg kan ikke fortelle hvor mye The Stig veier.
Men han er perfekt tilpasset ørkenen, siden han er kaldblodig.
Dette er juks. Det er faktisk firedobbelt juks.
Én: Det er bilen du valgte.
-To: Den der koster jo en milliard. -Ja vel...
Tre: The Stig skal kjøre. Du har ingen Stig-trumf å spille ut.
Det mener jeg at jeg har. For jeg har spilt det ut.
Jeg skal knuse den der i den. Det blir enda mer givende.
-Kom an. -Greit.
Jeg vil gi deg en klem, men nå er det konkurranse.
-Jeg får ha den til gode. -Noter den.
-Den koster 750 000, forresten. -Sett den på regningen min.
-Den har også klimaanlegg. -Nok om det. Vi kjører.
Det fins mange ulike ørkenkjøretøyer,-
-men det er bare ett som er best, og jeg sitter i det.
Dessuten er klimaanlegg oppskrytt.
Bare skru klimaanlegget til så kaldt du vil. Det plager ikke meg.
Du går dukken i det blyskipet, Corddry.
Det skal mer enn en kabillion dollar til for å slå denne RZR-en.
-Vet du hvor fort denne går? -Nei.
-Ikke jeg heller. Den går så fort. -Dette blir givende-
-å slå deg og likevel ha 725 000 dollar-
-til å kjøpe... Et hus.
OK, oppskrytte, overprisede gentlemans-stridsvogn.
Tre, to, ett!
Det er greit. Vi klarer dette.
Som ventet suste RZR-en av gårde.
Den slår Robs 750 000-dollars juks.
Jeg vet det var merkelig på telefonen da jeg sa at jeg elsker deg.
Jeg kjenner deg jo knapt. Men jeg respekterer deg.
Og jeg elsker deg som en...
Jeg elsker deg som en Stig, om du skjønner.
Fint. Nå føler jeg meg mye mindre beklemt.
Jeg kjører raskt inn i buskene.
Her får man lokket av lekekassa og får satt i gang å leke.
Dette er flott. Jeg har det herlig sammen med deg.
Jeg ser det første flagget, men Rob er ikke å se. Selv ikke i bakspeilet.
Jeg har ikke noe bakspeil, men dere skjønner...
Der er flagget.
Første flagg.
Det er sannelig...humpete.
Jeg kjører ut av buskaset og inn på sanddynene der andre flagg venter.
Jeg har alltid sett for meg å bli jaget av en stridsvogn-
-i et slags post-apokalyptisk, løp-for-livet-scenario,-
-men jeg koser meg.
Og at jeg ydmyker Rob er bare en del av det.
Dette er flaut. Rob jukset, han engasjerte The Stig,-
-han har en stridsvogn, men er ikke å se noe sted.
Beklager til Robs familie for at han har ydmyket dere slik.
Skal jeg ta det tredje flagget? Det er den veien.
Eller... Det er flere sanddyner der.
Sanddyner er morsommere. Og jeg har tid.
Min bestevenn Stig og jeg nyter ørkenen med komfort og stil.
Men ikke med farten jeg håpet på. Ripsaws maksfart er rundt 105 km/t.
Jeg får ingen fartsbot, men jeg vinner ikke heller.
Jeg ser ikke Dax lenger. Han er nok langt foran oss.
Polaris RZR er som et ørkenleketøy skal være.
Jeg vet ikke om det mulig å ha det morsommere på fire hjul.
Jeg gleder meg til å høre Rob si at mitt valg var best.
Men først skal jeg kjøre i sanddynene i fem minutter til.
Der er flagget.
Jeg har fulgt etter Dax hele dagen,-
-men plutselig, rett foran meg, er en åpen dør.
Et øyeblikk...
Å filler'n. Se!
Hva er det han driver med? Kjør!
Vi vinner dette, tror jeg.
Ripsawen hadde sust forbi flaggene, og jeg var i trøbbel.
Pokker ta min kjærlighet til moro og utendørsopplevelser.
Du vet vel hvor vi skal?
Jeg ser ikke flagget, så jeg antar at du...
Kom an! Pokker ta, Shepard.
Kom an. Vi har litt å ta igjen!
Kom igjen! Hypp!
Jeg ser det.
Slå ham, slå ham!
Ikke tale om.
Herregud! Vant vi?
Hvordan kunne jeg være så uvøren?
Ha det, Stig.
-Vi hadde det hyggelig. -Det var skittent spill.
Det var skittent og snuskete.
Sakte og stødig vinner løpet.
-Du var som skilpadda. -Jeg var som skilpadda.
Jeg var så langt foran at jeg ville kjøre i noen sanddyner til.
-Selvsagt ville du det. -Mojaveørkenen er ganske kul.
-Den er kul. -Jeg visste ikke noe om opphenget.
Hver gang jeg kjørte forbi deg, så jeg at hjulene danset.
Den er fin, og morsom å kjøre. Og vi har allerede sagt-
-er man trenger en sånn hvis man vil holde på med dette.
Og Ripsawen... Jeg har ikke 750 000 dollar å sløse bort.
Jo da, jeg har sett på økonomien din.
Jeg skal gi deg skyss i det ultimate ørkenvåpenet.
For dette er det eneste kjøretøyet vårt nå.
-Vi må tilbake til LA. -Denne er ikke godkjent for veien.
Jeg tar bakveiene. Eller så kjører vi på veiskulderen.
Kult. Jeg kjøper det.
-Har den klimaanlegg? -Nei.
Gudskjelov.
Vi er enige om at Polaris RZR er det beste ørkenkjøretøyet.
Og Jeep fortjener "Desert Rated"-merket.
Å belåne huset for å kjøpe en Ripsaw er ikke økonomisk lurt.
Selv om Rob hevder at asfalt og gule striper er hans habitat,-
-sier jeg at sandkassa var morsom da vi var fem, og morsommere nå-
-med fire hjul under en og en stor motor bak.