NETFLIX OG STUDIOCANAL PRESENTERER
Gledelig jul.
-Jobber med saken. -Ja.
-Nei! Hun er grusom. -Hun er ikke grusom.
-Hun er frekk. -Bare litt taktløs.
-Og hun er gammel. -Veldig gammel.
Hun kommer på kort varsel.
-Jeg legger meg. -Samme her.
-Nei. Hun legger dere. -Det skjer ikke.
Vi får mareritt.
-Du er stille, Mop. -Jeg har allerede mareritt.
Jeg er lei for at jeg må på kontoret, men jeg kommer tilbake så snart jeg kan.
Moren deres var glad i tante, så prøv å…
Hei.
Du ser forferdelig ut.
-Hallo, tante Ruth. Godt å se deg også. -Jeg ser ikke noe tre.
-Ingen dekorasjoner. -Vi bestemte oss for det i år.
Det er en tabbe.
-Hei, barn. Hvordan går det? -Det går bra med dem.
Få se på dere.
-Som jeg trodde, de er fortsatt knust. -Ikke jeg.
-Samme her. -Jeg er.
Men jeg er glad i mamma med alle de knuste bitene.
Det går supert.
-Du er veldig gammel. -Ja, jeg er klar over det.
Jeg forstår ikke hvorfor vi må lytte.
Fordi universet er laget av historier, ikke atomer.
-Det er ikke sant. -Det må det være, for jeg lyver aldri.
Så hør på historien. Etterpå skal dere sove, og så er det jul.
Men vi vil ikke at det skal bli jul.
Det avgjør historien jeg forteller i kveld.
Er dere komfortable?
Det bør dere, for nå begynner jeg.
Dette er kanskje vanskelig å tro,
men for lenge siden visste ingen om julen.
På den tiden, midt i en skog i Finland,
bodde det en vanlig gutt kalt Nikolas sammen med faren sin,
en ydmyk treskjærer som for øyeblikket var ganske opptatt.
Vær skogen.
Hva betyr det?
Det betyr, ikke rør deg.
Når jeg sier løp, løper du.
-Så slutt å være skogen. -Ja, og løp veldig fort.
Ikke uten deg.
Da løper vi begge to!
Kom igjen!
Løp!
Krisen var avverget,
og Nikolas og faren dro tilbake til hytta i skogen.
Det var harde tider for far og sønn.
-Så vidt fikk de endene til å møtes. -Vent. Beklager å avbryte.
-Hva er det? -Hvor er moren hans?
Hun døde to år tidligere.
Jeg er redd bjørnen hadde noe med det å gjøre.
Bjørnen spiste moren hans. Jeg skjønner.
Finland var et veldig farlig sted på den tiden.
Det er det fortsatt.
Men til tross for motgangen
beholdt Nikolas håpet, spesielt ved leggetid.
-Kan du fortelle meg historien, pappa? -Ikke igjen.
Hvorfor ikke?
Den er ikke min å fortelle.
Men mor er ikke her.
Ok, jeg skal fortelle deg om Alvheim.
For lenge siden, på et sted som ligner dette,
bodde en ung jente ved navn Lumi.
En dag mens hun samlet eikenøtter i skogen, gikk Lumi seg vill.
Jo mer hun lette etter veien hjem, jo lenger hjemmefra dro hun.
Over elven og under månen,
over det spisse fjellet, helt ned forbi…
De sovende kjempene.
Forbi de sovende kjempene og gjennom himmelen gikk hun.
Til et sted hvor snøen var myk som skyer.
Hva skjedde så?
Lumi var nær ved å kollapse,
og til slutt snublet hun over en hemmelig landsby kalt Alvheim.
Der bodde alvene,
verdens lykkeligste mennesker, og verdens mest magiske sted.
Der ble Lumi til snøen smeltet,
og hun endelig kunne dra til hjemmet sitt i sør,
med lommene fulle av sjokolade.
Du tror på historien, sant?
Slutten er usannsynlig. Sjokoladen ville smeltet.
Men resten?
Magien og alvene?
Jeg har aldri sett dem.
Men du tror på dem.
Moren din gjorde det. For henne var å tro det samme som å vite.
Hva var det?
-Et pip. -Jeg tror det var et knirk.
Definitivt et pip.
-Det er en overreaksjon. -Flytt deg, Nikolas.
Mus! Vi har en mus.
La ham være, pappa!
Pappa.
Han stjeler maten vår.
Hvilken mat?
Nei, ikke!
Der er han! Nå har vi ham.
Vær så snill. La ham leve.
Vær så snill.
Jeg har tenkt mye på det, og jeg har bestemt at du skal hete Miika.
Og jeg skal lære deg å snakke.
Gutt.
Mus.
Mamma sa alltid
at hvis du tror du kan klare noe, er halve jobben gjort.
Trær.
Kanskje ikke halve jobben, men det er en start.
En dag skjedde det noe som lyste opp den lange mørke vinteren.
En tilkallelse fra kongen.
Det var bare to av dem som ble invitert,
men Nikolas så ingen skade i å ta med en til.
Vi skal treffe kongen, Miika.
Konge.
-For spent til å snakke. -Det burde han ikke.
Hvorfor? Du elsker kongen.
Selvsagt elsker jeg kongen.
Han er en bra mann, fortjener alt han har.
Saken er at vi fortjener det også. Alle gjør det.
-Vi klarer oss med det vi har. -Vi har veldig lite.
Vi har hverandre.
Og det er flott.
Men jeg vil ha mer.
Hans Majestet, kongen!
Hallo, alle sammen. Takk for at dere kom.
Går det bra? Vil du ha et glass vann?
Jeg ringer en bjelle, så kommer det noen. Nei? Er du sikker? Greit.
Vi vet alle at det er skikkelig vanskelige tider.
Jeg husker ikke sist jeg smilte. Kan dere?
Hva er det å smile av?
Vi er alle ulykkelige.
Vi mangler noe, og jeg tror vi vet hva det er.
-Et helsevesen? -Det ville vært veldig bra.
-Det er en idé, men ikke… -Levelig lønn!
Verdt å diskutere.
Et rettferdig styresystem? Nok mat til å mate folk?
Ok, kanskje jeg bare skal si hva jeg tror vi mangler.
Håp. Vi trenger alle håp.
En magisk gnist som holder oss alle i gang.
Jeg har samlet dere her fordi dere er landets tøffeste menn og kvinner.
Ikke du.
Og jeg ber dere om å dra til utkanten av kongeriket.
Dra langt
og kom tilbake med noe, hva som helst, som kan gi oss håp igjen.
En visjonær.
Alle i vår stolte nasjon vil følge med på dette oppdraget.
Å nei.
Alle som drar, får godt betalt for innsatsen.
Det kan være farlig. Noen av dere vil dø, sannsynligvis de fleste av dere.
Men hvis dere lykkes, blir gevinsten mye større.
-Har deg! -Hva?
Anhold ham!
Tilgi ham!
Jeg trygler deg.
Jeg beklager, Deres Majestet. Han bor i skyene.
Heldiggris.
Hva ga han deg?
Snille ord som vil varme meg i denne lange måneden.
Nei, hvor mye penger?
Jeg vet ikke.
Dette er en halv krone. Kan mate en mus i en uke med denne.
Gaffel.
Kongle.
Skje.
Si noe. Hva som helst.
Anders?
Ja, det er meg.
Nære på med bjørnen her om dagen. Takk for det.
Vi må snakke. Kan gutten gå til et annet rom?
-Vi har ikke et annet rom. -Og jeg vil høre.
Vi kan snakke utenfor. Du kan låne lua mi.
Jeg overlever.
Hva tror du det dreier seg om?
Jeg skal gjøre kongens oppdrag.
-Skal du dra? -Ikke lenge. To måneder.
To måneder?
Kanskje tre. Jeg er tilbake før du vet ordet av det.
-Det blir verdt det. -For å gi nytt håp til verden?
For å kreve belønningen.
Men er ikke belønningen nytt håp og undring?
Belønningen er pengene,
og pengene betyr mat og varme klær så du kan få et liv.
Livet jeg lovet å gi deg da jeg sto på din mors grav.
Vær så snill.
Nikolas!
Hvor skal du dra?
Anders samler en gruppe.
Vi skal dra nordover, langt nord for å finne Alvheim.
-Alvheim! -Om det finnes.
-Det gjør det. Jeg må få bli med. -For farlig.
-Det blir mange netter i kulden. -Jeg elsker kulden.
Nord for Seipajarvi er det bare islagte innsjøer og snødekte åkere.
-Elsker snødekte åkere. -Senere blir reisen tøffere.
-Ingen har kommet seg så langt. -Fordi ingen vet veien.
Ordene i historien er vage, og du husker dem knapt.
Vær så snill. Jeg vet jeg kan hjelpe.
Vær så snill.
Jeg drar ved soloppgang.
Jeg vil savne deg, Jul.
Du sa aldri hvorfor mamma kalte meg det.
Hun sa det ikke til meg heller.
Det er bare et ord. Det trenger ikke bety noe.
Kjære bror, takk for det sjenerøse tilbudet
om å la meg passe på barnet.
Hvem skal passe meg?
Gleden ved å være sammen med nevøen min er all betalingen jeg behøver.
Men om du insisterer, finner vi nok en løsning.
Jeg har skrevet til min søster.
Hilsen din kjære søster.
Ikke tante Carlotta.
Gi henne den gleden.
-Hun er ensom. -Lurer på hvorfor.
Bror!
Så glad jeg ble for å få beskjeden din.
Det visste jeg.
Og for en fin lang tur jeg måtte gå for å komme hit.
Så smart av deg å bygge denne hytta ved verdens ende.
Nikolas, så godt å se deg.
Deg også, tante Carlotta.
Tante, vær så snill. Vi er en lykkelig familie.
Skynd deg. Last opp.
Si farvel, tømmerhogger.
Jeg skal gjøre det verdt det.
Det er umulig.
Tiden er inne.
Pappa.
Ok. Jeg er klar.
Vent. Kniven din.
-Ta denne. -Mamma lagde den til deg.
Hun sa jeg kanskje trengte den en dag.
Nå trenger jeg at du skal være varm og trygg.
Og blind?
Jeg er glad i deg.
Endelig. For et bråk.
Nå er det bare oss.
-Tante Carlotta hadde blitt til… -Stopp igjen.
Ja?
-Får han se faren igjen? -Ja.
Lover du?
-Jeg lyver aldri. Kan jeg fortsette? -Det bør du.
Ok. Tante Carlotta hadde blitt akkurat som Nikolas fryktet.
Ut! Fort deg! Monster, gå.
Første regel, du ikke får sove her. Jeg trenger privatliv.
-Det er kaldt ute… -Ikke svar meg.
-Jeg… -Ikke snakk!
-Det er kaldt. -Du gjør det nå.
-Den andre regelen er ingen rotter. -Han er ikke en rotte. Han er en mus.
Han er en ekkel miniatyrrotte!
-La ham være! -Ditt skitne lille beist!
Miika! Nei!
Og ingen grusomme, råtne grønnsaker heller!
Nepedukken min! Mamma lagde den til meg. Se, han har et ansikt.
Den har et ansikt. Jeg har glemt hvor mye jeg hater barn.
Ser du det? Det betyr at du må ønske deg noe.
Jeg ønsker at faren min lykkes og bringer tilbake noe magisk.
Det trenger vi.
Tiden går sakte for de som venter.
Og mens Nikolas ventet, ble han tynnere.
-Er det du som lager den grusomme lyden? -Det er magen min.
Slutt å klage. Jeg er sultnere enn deg.
-Du spiser frokosten min. -Den er ikke god. Snø smaker mer.
Hvorfor har dere ikke fine ting, som marsipan eller kake?
Sjokolade.
-Hvorfor får ikke jeg sjokolade? -Sånt dukker ikke opp på magisk vis.
Ville ikke alt vært bedre om det gjorde det?
Hjem er ikke et sted. Det er en følelse.
Mens dagene ble til uker og faren ikke kom tilbake,
begynte Nikolas å lure på om han ville få den følelsen igjen.
Nikolas.
Der er du.
Jeg har laget suppe til deg.
Har du?
Hva er i den?
Kjærlighet.
Sånn ja.
Spis opp.
-Skulle aldri ha kommet hit. -Du kan alltids dra hjem.
Jeg har Miika og nepedukken mamma har laget.
Så jeg klarer meg.
Artig at du skulle nevne den greia.
Nei! Hvordan kunne du gjøre det?
Du er så sentimental. Akkurat som moren din.
Ikke våg å snakke om henne sånn! Hun var snill og omtenksom…
Og tåpelig. Akkurat som faren din som flyr skogen rundt
etter historier som vil ta livet av ham også.
Alle vet at det ikke finnes alver.
Det er ikke sant.
Og Alvheim finnes heller ikke.
-Nei! -Få den ut av huset!
-Nei! -Din lille snørrunge!
Den er ødelagt.
Over elven,
under månen,
opp det spisse fjellet,
forbi de sovende kjempene…
Alvheim.
Og plutselig hadde Nikolas et formål.
Et oppdrag.
Jeg skal finne faren min og gi ham kartet.
Det er en lang og farlig reise mot nord med høy risiko for å dø.
Du trenger ikke bli med.
Noen ganger er jeg glad du ikke forstår meg.
Trær.
-Så begynte de to vennene reisen… -Trær.
…bort fra elendighet og mot det store ukjente.
Det høye nord.
Hei, gutt.
God morgen!
Hvor skal du, mystiske gutt med mus på skulderen?
Jeg skal hjelpe faren min. Han er med i en ekspedisjon mot nord.
Du er for liten til å hjelpe noen, lille gutt.
-Det er et farlig sted. -Nei, de leter etter Alvheim.
Aldri tro på noe, spesielt eventyr
om magiske byer med små, lykkelige mennesker.
Fall ned fra en bro, gutt. Det gjør mindre vondt.
Med bare kartet som veiledning, fortsatte Nikolas.
Kald og sulten.
Ordene fra den gamle damen var som et ekko i ørene hans.
Hun tar feil, ikke sant?
Vi finner ham. Det vet jeg.
Vi må bare komme oss dit.
Denne veien.
Tror du på magi?
Jeg tror ikke at jeg gjør det lenger.
Om det var en tid hvor du kunne bevise at magi var sant, ekte og fantastisk,
ville det vært nå.
Gutt.
Mus. Tre. Ball. Skje.
Du kan snakke.
Ja, selvsagt kan jeg snakke. Jeg kan fly også.
Tuller. Mus kan ikke fly.
-Det er absurd. -Hvorfor sa du ikke noe?
Jeg ville kunne danne en setning,
noe som tok en evighet siden du lærte meg ord for ord.
Kan vi snakke om noe veldig viktig?
-Hva da? -Ost. Finnes det?
Har aldri sett det. Det betyr ikke at jeg ikke tror på det.
Jeg vil heller smake enn å tro på det. Men…
Dette kaller man et bål?
Trær.
Vi går blant de snødekte trærne.
Hva er det? Å, et ekorn.
Dødt, frosset ekorn.
Rart ord, ikke sant? Ekorn. Hallo, jeg er et lite ekorn.
Hva er ordet for den skumle store greia med fire bein og horn på hodet?
-Hva er ordet? -Jeg vet ikke helt. Reinsdyr?
-Stemmer, et reinsdyr. -Hvorfor spør du?
Bare fordi det er et som løper rett mot oss!
Plukk meg opp! Kom igjen!
Hold deg fast.
-Han er skadet. -Hva så?
Se, en pil.
Ignorer det. Den faller sikkert ut av seg selv.
-La ham være. Ikke vårt problem. -Jeg kan ikke.
Nå er det vårt problem.
Ro deg ned, gutt. Det går bra.
Ser du?
Jeg skal ikke skade deg. Ok?
-Du tar på ansiktet. -Ikke vær redd.
Anders, jegeren.
Er du klar? På tre.
Én, to…
Ikke vær redd. Det går bra.
Ser du? Ingenting å bekymre seg for.
Flink gutt. Ha en fin dag.
Takk, kompis.
Det gikk mye bedre enn ventet. Jeg trodde at vi kom til å dø…
Stikk!
Du vil ikke bli med oss. Vi har langt igjen.
Opp på ryggen din?
-Hva skjer? -Var det "ja" på reinsdyrsk?
-Tror vi sier nei. Hva sier du? -Jeg tror ikke vi har noe valg.
Hvorfor lære meg å snakke om du aldri lytter?
Ikke gjør det. Ok, vi klatrer på.
Se!
Det veldig spisse fjellet. Vi er nesten der.
Jeg kan ikke kalle deg reinsdyr. Jeg må gi deg et navn.
Dårlig idé. Det var slik jeg endte opp med Miika.
Da jeg var liten, akte jeg med mamma rundt Lake Blitzen.
Er det et bra navn?
Hva da? Lake eller Blitzen? Begge deler? Det virker litt mye for meg.
-Fremad, trofaste reinsdyr, Lake Blitzen. -Miika.
-Hva? -Se.
Sovende kjemper.
-Vi nærmer oss. -Til hva?
Alvheim.
Faren min.
Men på den andre siden av fjellet
fant de bare snø og mer snø.
Alvheim var ikke å se.
Jeg forstår ikke.
Vi må ha gått feil. Det er ingenting her.
Ingenting her?
Hva mener du med det? Var ikke dette planen?
Hva skal vi gjøre?
Blitzen, der borte!
Så ble ting verre.
Pappa.
Er det kniven hans?
Nikolas følte tvilen tynge ham.
Oppdraget var utenfor rekkevidde.
Hva er galt?
Jeg prøvde å finne ham, men jeg klarte det ikke.
Temperaturen falt.
Jeg er så trøtt.
Luften begynte å fryse.
Nikolas.
Nikolas' hjerterytme sank, hver pust ble en kamp.
Han hadde gjort alt han kunne.
Men det var ikke nok.
Hva tror dere? Skal vi la avslutte der i kveld? Det er sent.
Jeg kan komme tilbake neste år.
Jeg bare tuller. Jeg skal fortsette.
Nikolas lå der i snøen,
frossen og glemt.
Våkne, vær så snill.
Nikolas.
Da kom det plutselig en lyd.
Hørte du det? Det kommer noen.
De er her for å hjelpe. Vi er trygge. Vi er…
Vi er fortapt.
Se på de rare ørene hans, Gamlefar.
Man må bli vant til menneskeører.
Han er et menneske. Vil han spise oss?
Nei. Vi er trygge.
-Hva med det som skjedde… -Vi må alltid hjelpe dem i nød.
Selv om de er mennesker.
Hvor er jeg? Hvem er dere?
-Jeg er Lille Noosh. -Og jeg er fader Topo.
Nooshs tippoldefar, om du kan tro det.
-Er jeg død? -Nei, Gamlefar ga deg drømogi.
-Hva er det? -Ja, hva er drømogi?
Drømogi er en trylleformel for håp.
Jeg håpet at du skulle være sterk og varm og alltid trygg.
Alltid trygg? Det er umulig.
Vi bruker aldri det ordet.
En umulighet er bare en mulighet du ikke forstår ennå.
Nå må vi komme oss så langt unna deg som mulig.
Og du må forlate Alvheim.
Alvheim? Alvelandsbyen? Men jeg er ikke der engang.
Dumrian.
Vi står i bunnen av De syv svingers gate, den lengste gaten i Alvheim.
Beklager. Vi er midt i ingenmannsland.
Det er bare snø her.
Er han blind?
Han vet ikke hvordan man ser.
Jeg har risikert alt for å finne Alvheim.
Dere må la meg se det. Bare én gang.
For å se noe…
…må du tro på det.
Virkelig tro.
Prøv.
Prøv så hardt du kan, og se om du ser det du leter etter.
Gå nå.
Tro!
Alvheim.
Vent et øyeblikk. Hva er dette?
Alvheim.
-Se på dette! -Det er utrolig!
Jeg trodde ærlig talt ikke at dette ville gå bra.
Nå har du sett hjemmet vårt, ta med deg reinsdyret og musa og dra.
Det du ser etter, finner du ikke her.
Jeg kom for å finne faren min. Jeg har reist langt for å gi ham lua.
-Flytt dere! Kom igjen. -Fort.
Vi er allerede for sen.
-Inn her. -Tilbake til arbeidet!
-Hvorfor gjemmer vi oss? -Ikke nå.
DAGENS SNØ LILLE KIP SAVNET
-Hvem er Lille Kip? -Hva?
Hvem er Lille Kip?
Hei, din dust!
Vi må gå.
Stopp henne!
-Denne veien. -Tørk av deg det gliset!
Opp dit.
Jeg skjønner ingenting.
Trodde Alvheim var verdens lykkeligste, mest magiske sted.
-Det var det. -Og blir det igjen.
-Det er det vi i motstandsbevegelsen tror. -Motstand?
-Motstandsbevegelse? -Raskt, inn.
Inn!
Hør her, menneske…
Når du går inn dit, bare…
Du får se.
Gå hvor?
Gi meg hånden din.
Gledelig jul!
Gi oss en ny sving!
-Gledelig jul! -Gledelig jul!
Her har du det.
Gledelig!
Dette er motstandsbevegelsen.
Mot hva, fornuft?
-Gledelig jul! -Gledelig jul!
Nikolas, hva er dette?
Det er kakebyen!
Det er utrolig. Hei, søta.
Vent der, straks tilbake.
Aner ikke hva denne julegreia er, men jeg elsker det.
Gjett hvem som spiste en stol.
Ikke vær redd, sukkerglass. Jeg er ok. Og stappmett.
-Forsyn deg. Det er veldig godt. -Jeg klarer ikke mer.
Gledelig jul!
-Så godt. -Gi meg en bit.
-Fader Topo. -Ja?
-Sa de nettopp jul? -Ja, dette er en julefest.
Hva er jul? Det er det mamma kalte meg.
Unnskyld meg.
Sa du "hva er jul?".
-Ja? -Jeg beklager min venn.
Han er litt enkel. Jul er en by laget av kaker, ikke sant?
Det er det tristeste jeg har hørt.
Julen er den beste dagen fordi det er den snilleste dagen.
Og den lyseste og mest smilende. Og åpenhjertighet er viktigst av alt,
derfor lar vi dem ikke ta den fra oss.
Det holder. Det er på tide å snakke om lettere ting.
Vi har fortalt deg våre navn, men du har ikke fortalt oss ditt.
-Navnet er Miika. -Nikolas.
Det gjorde meg glad. Det hørtes ut som Nekilas.
Du store. Ja, det gjorde det. Nekilas.
Nekilas.
Nekilas er dårlig fordi…
Det er en stinkende pølse som bare spises av troll.
Finnes troll også?
Razzia! Løp!
-Løp! -Alle sammen, ned!
-Du hørte alven. Ned! -Ikke pek den greia mot meg.
Unnskyld, mamma.
Hva er det som skjer?
Så ryktene er sanne.
Det er fortsatt alver som liker å feste.
-Mor Vodal… -Stille!
Har vi ikke lært noe?
Har ikke lidelsene de siste månedene gjort oss noe klokere?
Skal de nye reglene bli fullstendig igno…
Hvem eller hva er det?
-Jeg… -Jeg heter Miika.
-Har du aldri sett en mus før? -Jo. Jeg snakket ikke til deg.
Jeg beklager så mye.
-Jeg er Nikolas. -Det var ikke klart.
Jeg er et menneske.
Jeg ser det også. Jeg tror det bare ikke.
Fader Topo, med mindre jeg tar feil, og det gjør jeg aldri,
var du på forrige rådsmøte.
Ja, det var jeg.
Det var på det møtet at de nye reglene for alver ble introdusert.
Den viktigste som ikke måtte brytes,
var at ingen mennesker noen gang kan tas med hit.
Men jeg tok ham ikke med hit.
Jeg fant ham.
-Et hårstrå fra døden. -Jaså?
Så jeg utførte en liten trylleformel for håp.
En drømogi.
På et menneske.
En liten en.
Din dåre.
Hvem vet hvilke krefter du har sluppet løs!
Jeg måtte redde ham.
La oss huske hvordan det var før.
Vi er alver. Vi bruker kreftene våre til gode ting.
Hva hjelper det når vi blir angrepet?
Vi må tilpasse oss.
Vi må sende en klar beskjed
om at ingen utenforstående er tillatt her lenger.
Det var på denne plattformen at jeg ble valgt som innehaver av staven.
Hersker over Alvheim.
-I sannhet, mor Vodal… -Ti stille!
Fortell meg hvorfor du kom hit.
-Jeg leter etter faren min. -Faren din?
Ja. Han kom til Alvheim for å finne noe magisk.
Ikke fortell det.
Reiste han tilfeldigvis med en gruppe andre menn?
Ja. Har du sett ham? Kom han faktisk til Alvheim?
Ja, han var her. Han var en av dem.
Hva gjorde du med ham?
Jeg stolte på ham.
Det gjorde vi alle.
Og hvorfor ikke?
Et menneske hadde besøkt oss en gang før…
…for kort.
Og oppholdet hennes ga oss så mye glede.
I årevis ventet vi på å ta imot alle andre som fant veien til Alvheim,
for å vise dem god vilje,
som disse mennene beviste var et annet navn for svakhet.
Hva snakker du om?
Jeg snakker selvsagt om stakkars Lille Kip.
Hvem er Lille Kip?
Foreldre hans er her. Du kan spørre dem.
Fortell. Hva gjorde disse mennene?
Snakk! Svar ham!
-De tok gutten vår. -De kidnappet Lille Kip.
Nei! Dere må ta feil. Faren min ville aldri gjort noe slikt.
Men det gjorde han.
Det var derfor jeg ved valget valgte mottoet "Alver for alver".
Ingen flere dumme fester der vi slipper oss løs.
Ikke mer uforsiktighet.
Ikke mer sang.
Og et totalforbud mot flekkedans!
Ikke mer vennlighet.
Ikke mer glede.
Ikke mer jul.
Vakter, før ham til tårnet!
Kom igjen!
Gi meg den.
-Miika. -Ja.
-Kom deg bort mens du kan. -Jeg drar ikke fra deg.
-Vi vet ikke hva som venter i tårnet. -Jeg skal ikke… Vent, hva kan være der?
Det kan være tortur, lemlestelse eller død.
Hva sier du? Hei!
-Nikolas! -Miika!
Han smugler en mus!
Gå! Du er på egen hånd nå.
Kom deg inn.
Hvor fører dere meg?
Kom deg inn!
Om jeg bare finner far, kan han sikkert ordne opp.
Vær så snill, det er sant!
"Vær så snill, jeg snakker sant."
Du vet ingenting om sannheten.
Det gjør ingen.
Mitt ensomme hjerte er beviset.
-Er du en alv? -Nei, ekkelt. Jeg er en tusse.
Sanntussa.
Du tuller. Det finnes ikke.
Jeg kan ikke lyve. Jeg er Sanntussa. Det får meg i trøbbel.
Og å få hoder til å eksplodere, men…
Hva?
Greit, jeg legger et brekkrognløv i munnen til noen,
og tolv sekunder senere eksploderer de.
Jeg må finne faren min. Kan du hjelpe meg?
Jeg kan, men jeg vil ikke.
Jeg sa at jeg aldri lyver, og å redde faren din høres ikke gøy ut.
Hva med Lille Kip? Hva vet du om ham?
Han har et artig navn. Mennesker kidnappet ham.
Det er en misforståelse. Om jeg finner far, kan han nok ordne opp.
For en kjedelig idé. Bra vi er innelåst her.
-Hold denne. -Hva?
-Au! -Jeg kaller dem putter.
Ikke så kraftig som brekkrogn, men funker i rette hender.
-Hva var det for? -Vekke trollet.
-Hvilket troll? -Det rett bak deg.
Jeg anbefaler å klemme hodet til det popper,
suge ut de saftige bitene og så jobbe deg ned til tærne.
Er du sprø?
Unnskyld. Det bare faller ut.
Må ikke du fortelle sannheten?
Jeg har ett brekkrognløv, men jeg sparer det til noe spesielt.
Dette er spesielt. Jeg blir spist!
Greit.
Ta det!
Dytt det inn i munnen!
Og ti,
ni, åtte, sju, seks…
Ta hånden min.
Tre, to…
Vi flyr!
Vi faller ikke. Har du blitt utsatt for magi?
Drømogi, men aner ikke hva det er.
Det er kjedelig alvemagi. Det virker bare om du tenker på noe bra.
Jeg tenkte på folk og ting jeg er glad i, min mor, far og Miika.
-Hvem er Miika? -Min musevenn.
Så gøy! Jeg har aldri sprengt en mus før.
-Hva skjer nå? -Jeg ødela øyeblikket.
-Jeg ser for meg fine ting. -Jeg tenker bare på en død mus.
Nå er det alt jeg kan se for meg også!
Hvor er de?
-Kom fort! -Kom igjen!
-Skynd dere. -Unna vei.
Har noen sett dem?
-Kom an. -Hvorfor?
-Hvor er de? -Hei! Vi er her oppe!
-Hva gjør du? -På taket. Der er de.
-Nei! Hva med å ikke si noe? -Jeg skulle ønske jeg kunne.
Vet du hvor mange som vil ha en venn som bare snakker sant?
-Ikke mange? -Ingen, menneskegutt.
Jeg kan ikke kalle deg menneskegutt, selv om du er et perfekt eksemplar.
La oss være ærlige, jeg er ikke i posisjon til å avslå vennemateriale.
Så, nye venn, hva skal jeg kalle deg?
Moren min kalte meg jul, men alle andre kaller meg Nikolas.
Avslutningsvis er mennesker farlige dyr og kan aldri stoles på.
Hva ville vi gjort om vi så et menneske?
Det stemmer.
Vær så snill, du må hjelpe meg å rømme.
Du må strengt tatt ikke.
Jeg er pliktig til å beskytte elevene fra de som ville skade dem,
som mennene som tok Lille Kip.
Vær så snill.
Hjelper du meg å rømme,
skal jeg finne Lille Kip og ta ham tilbake til Alvheim.
-Åpne døren! -Vær så snill. Jeg snakker sant.
Åpne! Det er en ordre!
-Gå tilbake! -Hvorfor?
Fort!
Kom igjen! Hent Lille Kip!
Sånn ja!
Er det mennesker her?
Kan jeg få gå?
-Hva med deg? Er du menneske? -Nei.
Klarert.
Søk i alle husene!
Denne veien!
-Denne veien. -Vi tar bjella.
Nikolas!
Det går bra. Jeg kjenner reinsdyret.
Takk, Noosh. Hallo, gutt. Jeg savnet deg også.
-Der er de! -Å nei.
-Vi har dem! -Vi må dra.
-Ta dem! -Fort!
-Ta tak! -Kom igjen!
-Kom igjen, Blitzen. -Flytt deg!
Lykke til, stinkende pølse!
Nikolas! Her oppe!
Miika!
-Savnet deg. -Savnet deg av hele mitt hjerte.
-Miika, møt Sanntussa. -Hvem?
Nei! Ikke la ham rømme!
-Litt stor for en tusse. -Hva behager?
-Ikke nå. -Hvem er det? Enda en venn?
Stopp ham!
Blitzen, denne veien.
-Han har meg! -Dukk!
-Tok ham! -Nesten fremme.
-Å nei. -Har dere nå.
-Ned! -Ned!
-Vi har omringet dem. -Form en sirkel.
-De er overalt. -Sånn ja.
-Stram løkken! -Gå ned. Nå!
De aner ikke hvor slitsomt det er med all makten.
Stopp!
Ja?
Fanger de ham?
-Hva sa du? -Døde han?
-Slutt nå hvis det skjer. Stopp nå. -Vi takler det ikke.
Det gjør dere.
Dere kan takle hva som helst fordi dere allerede har håndtert alt.
Nikolas var omringet.
Alvene hadde blokkert fluktveiene i alle retninger.
Jeg kan ikke bli tatt igjen.
Heldigvis har jeg flere triks i ermet, og da mener jeg hjemmelagde bomber.
-Hva? -Ta dem!
-Hold for ørene. -Hvorfor?
Dukk!
-Blitzen, løp! -Hei! Pass deg! De er her!
-Lukk porten! -Skal bli!
-Stopp! -Vi klarer det ikke.
Hva gjør du?
Jeg holder porten. Du drar.
-Kan ikke dra uten deg. -Det kan vi.
-Dra! -Fremover.
Du burde dra. Denne blir høylytt.
Ta dem!
Kom igjen! Finn faren din.
Den sprenger snart!
-Kom igjen. -Ikke la ham slippe unna!
Dra den inn, idioter! Hva driver dere med?
Hele dagen lette de tre vennene
over fjell, bekker og frosne innsjøer.
Et sted i den store villmarken
håpet Nikolas å finne faren sin
og løse mysteriet…
-Stopp. -…med det bortkomne alvebarnet.
Røyk.
-Miika. -Ja?
-Se på dette. -Tråd. Vet du hvor den fører?
Nei, men den må føre et sted.
Så betryggende.
Lille Kip.
Jeg vet du er redd. Jeg også.
Jeg vil hjelpe.
-Enkleste byttet jeg har tatt. -Jeg vet det.
Akkurat som å fange en kanin.
Mange fugler her.
Han er rask.
Bare sier det.
Alle har vel smakt kanin?
Det kommer an på hvilket løfte du vil holde,
det til kongen eller det til sønnen din.
Det er ikke lenge nå.
Du bør ti stille, ellers…
Ikke rør deg.
Hvem er du?
Snakk, ellers er du død.
Jeg har gått meg vill. Jeg lager ikke problemer.
Du pønsker på noe. Si hva, ellers skyter jeg en pil gjennom deg.
-Hva skjer her? -Jeg fant ham luskende rundt.
Hva gjør du her? Hvem er du?
-Hva gjør dere her? -Hvem er du?
Du er Joels sønn.
Faren min. Hvor er han?
Nikolas?
Er det deg?
Pappa.
Hva gjør du her?
Jeg kom for å finne deg.
Du sa ikke at dere skulle kidnappe en alv. Du sa du skulle finne bevis på Alvheim.
Hva er bedre bevis enn en ekte alv?
De må ha tvunget deg til å gjøre det. Si at det var det som skjedde.
-Det er til vårt eget beste. -Nei.
Kongen ba om håp. Hva er håpefullt med dette?
Vi kan ta alven tilbake til Alvheim.
Tilbake til hjemmet hans. Alvene blir glade.
Kanskje de gir deg en belønning. Til alle sammen.
Å være god er bedre enn å være rik.
Bedre enn alt.
Og hvis du har glemt det, har du glemt mamma.
Jeg skal få deg ut, Kip.
-Flytt deg. -Han er sønnen min.
Han prøver å hjelpe alven å rømme.
-Da binder vi ham også. -Pappa.
-Så han ikke kan stikke av. -Pappa!
Stille!
Greit. Bind ham fast.
-Bind reinsdyret også. -Hva? Pappa!
Vær så snill!
Pappa!
-Blitzen! -Stødig!
-Rolig! -La ham være.
Ta tak. Hold den.
Skader du vennen min, biter jeg deg i øyet.
-Du klarte det. Du fikk ham til å snakke! -Ja, det gjorde han. Han er fantastisk.
Ikke se sånn på meg. Jeg gjør så godt jeg kan.
Er dette ditt beste?
Ærlig talt,
du kan dømme noen etter første møte om de prøver å drepe deg…
-Ti stille… -Med en øks.
-Hold deg rolig. -Hva er det du gjør?
-Følg meg. -Nei. Hvorfor skal vi det?
Hei, Nikolas!
Det var en forferdelig idé å komme hit, rømme, alt sammen.
Men du er sønnen min, og jeg er på din side uansett.
Hvorfor smiler du?
Du har godhet i deg likevel.
Kom igjen, Lille Kip.
Her er planen. Dra med reinsdyret og få Kip til Alvheim.
Fortsett så sørover og ikke stopp før du har nådd hytta.
-De rømmer. -Dra!
De slipper unna!
-Opp! Våkn opp! -Nikolas.
-Fort! Joel! -Gå!
-Ikke uten deg. -Skynd dere!
Alle opp! Kom igjen! Fort!
-De rømmer! -De har alven.
Joel! Nikolas!
Jeg bommer ikke denne gangen!
Raskere, Blitzen!
Nærmere!
Vi hadde en avtale!
Ikke la dem slippe unna!
De slipper unna!
Løp! Joel!
Vi må kjøre fortere!
Vi kjører ikke fort nok!
Nikolas, foran deg!
Kom igjen, Blitzen! Det er magi i deg!
Sånn ja, gutt! Du gjør det!
Jeg tynger dere!
Vi klarer det nesten! Kom igjen, Blitzen!
Vær så snill, fly!
-Nei, pappa! -Jeg er glad i deg!
-Nei! -Du har så mye å gi. Det er bedre enn alt.
Nei!
Nei! Pappa!
Vent, vær så snill!
Nei!
Pappa!
-Det er den verste historien jeg har hørt. -Jeg er ikke ferdig.
-Du kan ikke få en lykkelig slutt herfra. -Det trenger jeg ikke.
Lykke er ikke obligatorisk, og ingenting tar slutt.
Gledelig jul, alle sammen.
Men, tante Ruth?
Hva er det, Moppet?
Stakkars Nikolas.
Jeg vet det. Smerten han følte var utrolig.
Sorg er prisen vi betaler for kjærlighet,
og verdt det en million ganger.
Nikolas…
Jeg er lei for det.
Men nå var tiden inne for at Nikolas skulle ordne opp
og bringe Lille Kip hjem til Alvheim.
Hør her.
Jeg vet at du må tro at faren min var et dårlig menneske, men han var god også.
Mennesker er kompliserte.
Nikolas fant Alvheims gater øde.
Ikke en alv i sikte.
Mor Harkers, for grusomme forbrytelser mot alvene,
er du herved forvist for livet.
Du kan straffe oss, men du kan aldri ta fra oss bakken vi står på.
Dette er hjemmet vårt.
Det holder!
Forvist! Dere er alle forviste!
-Du kan ikke gjøre det. -Har allerede gjort det.
Vi kan ikke ha dere her når dere truer sikkerheten og forstyrrer livene våre.
Har vi allerede glemt lærdommen til stakkars Lille Kip?
Hvorfor spør du ham ikke selv?
Jeg skal ikke holde en stor tale.
Det var vel det.
Hvis Lille Kip er i live…
…da er håpet i live.
Takk og pris.
Vent.
Sett ham ned. Få ham tilbake.
Hipp hurra for Kip!
Vi må tilpasse oss.
Vent! Jeg befaler det!
-Hva sa han? -Ingenting ennå. Han banket på.
Spennende likevel.
Hva er det?
Gutten min!
Jeg beklager, mamma.
Ja, vi snakker om det når faren din kommer hjem.
Du fant faren din.
Hør her.
Det eneste i livet som er enkelt og tydelig, er sannheten.
Men den kan være vond.
Går smerten bort?
Nei.
-Kan du ikke lyve én gang? -Men du lærer å leve med det.
Og du blir sterkere på grunn av det.
Det er sannheten.
Jeg forstår ikke helt hvordan du gjorde det.
Fortell det igjen fra…
Du reddet barnet vårt.
-Alle kunne ha gjort det. -Men du gjorde det.
Ikke vær en helt. Ta seieren.
Vi er enkle snurrebassmakere.
Han leker ydmyk. Snurrebassene deres er de beste.
For å vise takknemlighet, vil vi tilby deg et utvalg av våre beste varer.
Jeg har bare hatt én leke.
Det var en nepedukke. Mamma lagde den til meg.
-Det er trist. Han spiste den. -Vi har alle gjort ting vi angrer på.
Bare én leke.
Den gjorde at jeg følte meg glad og elsket.
Det er mer enn et barn trenger.
-Vent. -Hva er det?
Kan du lage flere? Mange flere.
-Ja, men… -Jeg trenger alle.
Blanke ting, ting som stables og trekkes opp.
-Jeg må låne gardinen også. -Skal du kidnappe en annen alv?
-Nei, større. Mye større. -Skal vi åpne en gardinbutikk?
-Ja. Kom igjen! -Vi har liten tid!
-Og jeg har ikke mye ost. -Du kunne jo sagt noe. Jeg lager min egen.
Gift deg med meg.
Det går bra, alle sammen. Jeg driver hjulet.
Og hjulet er på siden.
-Takk. Det er perfekt. -Og hjulene.
Takk, alle sammen. Fortsett det gode arbeidet.
Utrolig! Takk.
Du har glemt et sted. Prøv igjen.
Jeg har sett verre.
-Takk. -Jeg skulle ønske du kunne se dette.
Det er alt du håpet på.
Fem minutter, alle sammen.
-Fem minutter. -Nymalt.
Blått for fred, rødt for glede,
grønt for undring og gult fordi det får øynene til å kile. Liker du den?
Er den litt vel lystig?
-Helt perfekt. -Elsker den.
-Det reinsdyret kjører ikke seg selv. -Tiden er inne. Vi har ikke god tid.
Gledelig jul!
-Her, ta denne. -Nei, jeg kan ikke.
Du er en av oss nå.
Du kan ikke representere Alvheim i de dumme klærne.
De ser opp til deg.
Det gjør vi alle.
Og ikke bare fordi du er så veldig høy.
Av sted. Alvheim er hjemmet ditt nå.
Kom deg av gårde. Gjør oss stolte.
Her er det.
-Tusen takk for alt. -God tur.
-Vi tar det herfra. Sees snart. -Det regner vi med.
Stopp!
Det mennesket må ikke få forlate Alvheim.
Han brakte hjem det lille alvebarnet.
Hurra for det.
Men hva er én gutt sammenlignet med et helt samfunn?
Vi må ikke la det vi har fått gjøre oss blinde for det vi kan miste.
Hjemmet vårt.
Kulturen vår.
Det kan ikke stemme.
Gutt…
…hvor fikk du den medaljongen?
Hvor fikk du den fra?
Moren min.
Hun bar den hele livet.
Trodde aldri jeg fikk se den igjen.
For lenge siden…
…kom en menneskejente til landsbyen…
…sliten og forvirret.
Vi tok henne inn.
Hun var kjærlig og snill og full av håp.
Hun ble vår venn…
Min venn…
…til dagen snøen smeltet, og hun dro tilbake til sitt hjem i sør.
Med lommene fulle av sjokolade.
Det var der sjokoladen min ble av.
Som jeg kan huske, Dimelza,
var det en tid da du elsket mennesker mer enn de fleste.
Men hun dro uten et ord.
Hun glemte aldri.
Mamma fortalte historien om Alvheim hver kveld.
Det var alltid med henne.
Lumi.
Vi kalte henne Lumi.
Lumi.
Jenta som kom, men ikke kunne bli lenge.
Jeg ser henne.
Jeg ser henne i deg.
Moren min sa at Alvheim
var verdens mest håpefulle og lykkeligste sted.
Og det burde bli det igjen, spesielt i julen.
Dagen hun oppkalte meg etter.
Hun kalte deg Jul.
Vi har fortsatt tid før den store dagen.
Vi kan gjøre det til den beste noensinne.
-Klar, gamle venn? -Født klar.
Du mente reinsdyret.
Fortere!
Vi sees snart, venn!
Fly fint, Jul!
Der nede!
Jeg tror jeg bøyde halen.
Hvem er du?
Hva har du i posen?
Håp og magi og undring.
Vakter!
Det du har lett etter, oppdagelsen som kan tenne gnisten.
Å, det.
Jeg har gitt det opp.
Ser man nok hester med horn på hodet, blir man litt kynisk.
Vent.
Vakter!
Slutt å si det.
-Jeg tror ikke det er noen der uansett. -Bare ta en titt.
Greit. Vis meg!
Den er ikke så magisk.
Hvordan fungerer den?
Vi begynner der.
Gir konger en hjelpende hånd?
Denne gjør.
Hvordan kom du inn?
-Hva nå? -Se.
Nikolas viste kongen at det ikke handler om gavene.
Selv om de er fantastiske.
Det handler om det som ligger bak dem.
Her er en.
Vi gir det vi har for å vise at vi bryr oss.
Og så deler vi alle gleden.
Og den gleden kan vokse til håp
et hus om gangen og spre seg over hele landet.
Jeg ba om noe nytt.
Du har tatt med noe vi hadde glemt vi hadde.
Takk.
-Lykke til med det. -Takk.
-Hvor skal du? -Jeg har gjort jobben min. Så…
Ferdig?
Jeg har gitt deg ideen. Jeg har vist deg hvordan.
-Nå må jeg utnevne noen til å styre den. -Flott.
Når kan du begynne?
Jeg kjenner deg knapt, men hvis noen fortjener gleden av å elske og bli elsket,
så er det deg, unge venn.
Dessuten er det bare én dag i året.
Hva skal vi kalle den?
Det er lett. Nikolas og Miika, den snakkende musen-dagen.
Noen andre ideer?
Vet du hvem som trenger å tro på magi?
Hvem?
-Banditt! -Kom igjen!
Banditt!
-Inntrenger! -Kom igjen.
Hei, tante Carlotta!
Det er meg, Nikolas.
Jeg flyr på et reinsdyr, og musen min snakker nå.
Hallo!
-Se, vi tok med hushjelpen vår, kongen. -Hallo!
Hei.
Jeg kom nettopp for å fortelle deg at magi er ekte.
Ja. Det er det virkelig.
-Lommen. -Å, ja, sjekk lommene dine.
Takk, Nikolas!
Sekken var nesten tom for leker,
men for Nikolas var eventyret akkurat begynt.
Og slik var det at en konge,
en mus, et reinsdyr,
og en gutt som heter Jul
forsvant tilbake til himmelen.
Jeg forstår ikke.
Kanskje neste år.
-Kom igjen. Det er enkelt… -Vent. Jeg kan finne ut av det.
Nå skjønner jeg.
Kan vi få en ny historie snart?
Når som helst.
Hva med i morgen?
Hva gjør dere oppe? Det er over leggetid.
Julenissen kan komme tilbake neste år.
-Ok. Hva med… -Pappa.
-Jeg gjorde ikke… -Det er alltid slik.
Den mørkeste kvelden vil passere.
Solen vil stå opp, og julemorgener vil komme på nytt,
hvor alt og ingenting kan skje.
Jeg…
Mamma ville elsket dette.
Hun kommer vel aldri tilbake?
Nei, men du er det beste minnet om henne nå.
-Tante Ruth. -Ja?
Var det virkelig sånn julen begynte?
Det må det være. Jeg lyver aldri.
Tekst: Jon Haaland