‫- NETFLIX מציגה -‬
‫את צודקת. אני מצטער.‬ ‫-כן, ברור שאני צודקת!‬
‫אני מצטער.‬ ‫-אני יודעת שאני צודקת!‬
‫תוכל, בבקשה, לנסוע מהר יותר?‬
‫אתה יכול בבקשה לספר לי?‬
‫מותק, כבר סיפרתי לך, בבקשה.‬
‫לא, אמרת לי ללכת להזדיין!‬
‫ומה שאמרת היה בולשיט.‬
‫סליחה, אכפת לך ‬ ‫להתעסק בעניינים המזוינים שלך?‬
‫מותק…‬
‫יכולת לפחות להתקשר אליי.‬
‫להגיד, "מותק, אני מאחר".‬
‫טוב, מאחר, ‬ ‫חזרת בדיוק בזמן בשביל לצאת, אז...‬
‫הגיע ספק חדש שהתעקש שננסה‬
‫שרימפס מארגנטינה.‬
‫אין שרימפס בארגנטינה.‬ ‫-ברור שיש.‬
‫הוא גם רצה שננסה דג בסה מווייטנאם‬
‫וטונה ילופין פסיפית.‬
‫בסדר, לא יכולת להיפטר ממנו, ‬ ‫אבל יכולת להתקשר אליי.‬
‫בסדר.‬
‫יכולתי להודיע לך, אבל לא הודעתי.‬ ‫-למה לא?‬
‫עשיתי טעות. אני מצטער.‬
‫את יכולה לשלם?‬
‫זה 40 אירו.‬ ‫-בסדר.‬
‫למה כיבית את הטלפון?‬
‫הפעלתי אותו שוב, נכון?‬
‫לא, רגע…‬
‫אז למה כיבית אותו שוב?‬
‫מותק, לטלפונים ניידים יש כפתור ‬ ‫שמכבה ומפעיל אותם.‬
‫בשביל זה הוא קיים.‬ ‫מכבים ומפעילים אותם בהתאם.‬
‫הבנתי!‬
‫אז בהזדמנות הזאת בחרת לכבות אותו.‬
‫מותק, הייתי בפגישה משעממת עם הספקים.‬
‫אני מקווה שלפחות זיינת מישהי נקייה.‬
‫תודה.‬
‫בחייך, מותק, אם ככה אנחנו מתחילים,‬
‫אז אני מעדיף לא לנסוע למלדיביים. ‬ ‫אפילו לא לעלות למטוס.‬
‫מדדתי את הזמן, אתה יודע?‬
‫מהרגע שגיליתי שהנייד כבוי ‬ ‫ועד שקיבלתי את ההודעה‬
‫שהוא שוב פועל, עברו 33 דקות.‬
‫33 דקות לפני ארוחת הערב ‬ ‫המפורסמת עם הספקים.‬
‫בבקשה, מותק...‬ ‫-ואז שום דבר במשך שעתיים.‬
‫איפה הייתה הארוחה, לעזאזל? בבונקר?‬ ‫-אמרתי לך, היינו במאסטראלה.‬
‫באמת? תראה לי את הקבלה.‬ ‫-כן.‬
‫אין קבלה. ‬ ‫את יודעת שהם משלמים על הארוחות האלה.‬
‫גם התקשרתי אליך.‬
‫אחרי 2 צלצולים, דחית את השיחה.‬
‫לא.‬ ‫-ואז שום דבר עד 3 לפנות בוקר.‬
‫לא, לא דחיתי את השיחה שלך.‬
‫הפעלתי את הטלפון כדי לומר לך שאני מאחר.‬
‫ברגע שהפעלתי אותו,‬
‫ראיתי את השם שלך כי, כרגיל,‬ ‫התקשרת אליי ברצף.‬
‫וברגע שהפעלתי אותו, הסוללה נגמרה,‬
‫ולא יכולתי לדבר איתך.‬
‫קודם כל, אני לא מתקשרת אליך ברצף.‬ ‫-לא?‬
‫לא. אולי דאגתי, והייתי זקוקה למשהו.‬
‫שנית, ממתי אנחנו מוכרים דגים בווייטנאם?‬
‫מותק, זה נכון.‬ ‫אנחנו לא מוכרים אותם, אלא קונים אותם.‬
‫כל דגי הבסה מגיעים מווייטנאם.‬
‫כשאומרים "נסיכת הנילוס", זה דג בסה.‬ ‫כולם יודעים את זה.‬
‫אני לא ידעתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אז מה, לעזאזל, עשיתם עד שלוש לפנות בוקר?‬
‫מותק, אמרתי לך.‬
‫שתינו כמה משקאות כולנו ביחד.‬ ‫-איפה?‬
‫באיזה בר מוזנח. אני לא זוכר את השם.‬
‫אתה לא זוכר את השם? ברור שלא!‬
‫טוב, בסיפור שלך יש רק חור של שלוש שעות.‬
‫מותק...‬ ‫-כן, מותק...‬
‫מותק!‬
‫בחייך, מותק! אנחנו לא יכולים לנסוע ככה.‬
‫בחייך. אני מתחנן.‬
‫הייתי בוגד בך ממש לפני‬ ‫שאנחנו נוסעים למלדיביים?‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫בואי.‬
‫שורה חמש.‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה? זה לא נסגר.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-אני לא מצליחה להרים אותו. סליחה?‬
‫כן?‬ ‫-אני לא מצליחה...‬
‫זה היה קצת תקוע שם…‬
‫תודה.‬
‫אתה כבר ישן?‬
‫את יודעת שאני מפחד לטוס. עדיף שלא אראה.‬
‫- זיהוי מגע או הכנסת קוד -‬
‫ואז, אתם יודעים, פתאום הייתה דממת אלחוט.‬
‫היא לא התקשרה אליי יותר, היא פשוט נעלמה.‬
‫אני פשוט הרגשתי רע.‬
‫אתם לא תאמינו, אבל הרגשתי רע.‬
‫הייתי קצת מבואס. זאת האמת.‬
‫וזה לא משנה אם אתה נשוי עם ילדים או לא...‬
‫אתם יודעים, זה... ג'וליה, מותק?‬
‫מישהו רוצה גלידה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫כן.‬ ‫-גם אני רוצה.‬
‫האמת היא שבשלב מסוים,‬ ‫אתה מרגיש שמצאת איזון.‬
‫וחושב, "יופי, אני מרגיש מאוזן.‬
‫אני בסדר. יש לי חיים נורמליים."‬
‫ופתאום, אתה מקבל את...‬
‫לא יודע, את ההרגשה של...‬
‫צורך מוזר, הרגשה של...‬ ‫אני לא יודע איך להסביר את זה.‬
‫אני מתכוון להרגשה הזאת של...‬
‫להרגשה הזאת של.‬
‫הרגשה של מה?‬ ‫-ההרגשה הזאת.‬
‫אתה מתכוון...‬
‫שאם היא הייתה נשארת...‬
‫היית עוזב את ג'וליה?‬
‫מה פתאום, ליזה!‬ ‫איך את יכולה לחשוב דבר כזה? אין מצב...‬
‫את צוחקת? לעזוב את ג'וליה? בחיים לא!‬ ‫לא. אני אוהב את ג'וליה.‬
‫ג'וליה, מותק, את באה?‬ ‫-כן, אני באה.‬
‫אני אוהב אותה ‬ ‫כמו שאהבתי את וירג'ינה. זוכרת?‬
‫הבעיה שהן לא מחזיקות מעמד הרבה זמן.‬
‫אבל גם למרבה המזל.‬ ‫אחרת, הן היו נערמות. אחת על השנייה.‬
‫שמעת משהו ממרצ'לו? ‬ ‫-ממי?‬
‫מרצ'לו, בן הדוד של קרלו.‬ ‫-תן לו לדבר.‬
‫הוא דיבר.‬ ‫-תן לו לסיים.‬
‫האמת היא…‬
‫"אם גבר בוגד באישה שהוא אוהב...‬
‫הוא בוגד בה רק לחמש דקות ולא יותר" .‬ ‫-השיר הזה!‬
‫הוא מצטט את חוליו איגלסיאס… ‬
‫איך אתה יכול לעשות את זה? ‬ ‫איך אתה יכול... להתייחס לזה בטבעיות כזאת?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אשתך נמצאת שם, ‬ ‫ואתה מדבר על זה בנונשלנטיות...‬
‫ליזה, את מעבירה עליי ביקורת?‬
‫אנחנו מכירים כבר 15 שנה. ‬ ‫אני פותח את הלב.‬
‫תשתוק.‬
‫אתה נשוי עם ילדים? ‬ ‫אתה לא יכול להיות נאמן כמו כולם?‬
‫תראי אותו.‬
‫מה כל כך מצחיק? למה אתה צוחק?‬
‫הוא מצחיק אותי עם הפרצופים שלו.‬
‫את מכירה זוגות‬
‫שאחרי 10 שנות נישואים לא התפרפרו מהצד?‬
‫כן, בטח. אנחנו, למשל.‬
‫טוב, כן, בטח. בהחלט.‬
‫סליחה, התכוונתי לומר, חוץ מכם.‬
‫הנה זה.‬ ‫-חוץ מכם. כמובן.‬
‫בבקשה.‬
‫פספסתי משהו?‬ ‫-לא, מתוקה. לא פספסת כלום.‬
‫ממש לא. אני רק דיברתי על העבר.‬
‫בסדר.‬ ‫-על החבר שלה לשעבר…‬
‫תקשיב, ניקולה צודק,‬
‫אולי אין אף זוג אחד ‬ ‫שנשאר נאמן במשך עשר שנים.‬
‫לא.‬ ‫-עשר שנים?‬
‫עשר שנים זה המון זמן.‬
‫טוב, כן.‬
‫תקשיב, אם היה קורה משהו, לא הייתי כועסת.‬
‫כועסת על מה? ‬
‫אם היית מספר לי שבגדת בי, לא הייתי כועסת.‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-תסתכל עליי, מאורו.‬
‫לא, ליזה, אל תקראי לי בשם שלי.‬ ‫-תסתכל עליי.‬
‫אני נראית כועסת עליך?‬ ‫-מה?‬
‫אני נראית כועסת?‬ ‫-לא.‬
‫אבל אני מבקשת ממך רק דבר אחד.‬
‫תבטיח לי... שבחיים לא תדבר עליי‬ ‫עם החברים שלך כמו שניקולה מדבר.‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫תני לי את המפתחות. בואי ניסע.‬
‫מה שעשית זה בסדר.‬ ‫-מה עשיתי? השתגעת?‬
‫תגיד לי אתה!‬ ‫-כלום, לא עשיתי כלום.‬
‫תסתכל על עצמך.‬ ‫-למה?‬
‫יותר מושך משהיית לפני 10 שנים.‬
‫כל החברות שלי חושבות שאתה נאה.‬
‫באמת שלא אכפת לי‬
‫אם הכנסת את הקטן שלך במקום אחר מדי פעם.‬
‫קטן?‬
‫על מה את מדברת, לעזאזל? מפתחות, עכשיו.‬ ‫-אני רק רוצה לדעת. זה הכול.‬
‫ליזה, למה את ממשיכה?‬
‫תני לי את המפתחות.‬ ‫-אנחנו הולכים הביתה?‬
‫בסדר, בואי נלך הביתה,‬ ‫ואני אספר לך הכול. בואי.‬
‫אבל תספר לי את האמת.‬
‫היי! שלום...‬ ‫-היי.‬
‫הכול בסדר? הוא היה ילד טוב?‬ ‫-כן, הוא כבר ישן.‬
‫בסדר. תודה. אתה יכול לשלם לה, מותק?‬ ‫-בטח.‬
‫תודה, אלישה.‬ ‫-תודה.‬
‫ביי. לילה טוב.‬ ‫-ביי. לילה טוב.‬
‫מה זה?‬ ‫-רוצה לשתות משהו?‬
‫בואי נלך לישון. בחייך, כבר מאוחר.‬
‫בחייך...‬
‫אלוהים.‬ ‫-אני מקשיבה.‬
‫ליזה, אני לא חושב שכדאי לדבר על זה עכשיו.‬
‫בואי נלך למיטה עכשיו.‬ ‫אני אקח חצי יום חופש מחר.‬
‫אעבוד בבוקר ואקח חופש אחר הצהריים.‬
‫אני אבוא הביתה ונדבר.‬ ‫-לא.‬
‫אלוהים.‬
‫בסדר.‬
‫בסוף השבוע שנשארת בטרקוויניה‬ ‫כי ויטוריו חלה בחצבת.‬
‫זאת לא הייתה חצבת. זאת הייתה חזרת.‬
‫זאת הייתה חזרת?‬ ‫-כן.‬
‫אז?‬ ‫-בסדר.‬
‫עכשיו את יודעת.‬
‫סליחה? מה אני יודעת?‬
‫הכול.‬ ‫-מה הכול?‬
‫אתה צוחק?‬ ‫-למה?‬
‫כי אני רוצה לדעת יותר, ‬ ‫אני רוצה לדעת את הפרטים.‬
‫אני רוצה לדעת איפה זה קרה… עם מי?‬
‫אז?‬
‫איפה פגשת אותה?‬
‫אני לא יודע, בבר. גם אני הייתי שיכור…‬
‫ואז כולנו חזרנו הביתה למשקה אחרון.‬
‫והאישה הזאת פשוט הייתה בבית.‬ ‫אולי היא התגנבה למכונית.‬
‫זאת אומרת, אני לא באמת הלכתי לחפש את זה.‬
‫כאילו, היא הייתה כאן.‬ ‫-יפה?‬
‫מה?‬ ‫-יפה?‬
‫אני לא יכול להגיד כי אני לא ממש...‬
‫זוכר אותה בבירור, בואי נאמר.‬
‫אני רוצה שם.‬
‫אני לא יודע איך קוראים לה.‬ ‫לא. לא הייתי זוכר את זה.‬
‫תן לי שם.‬ ‫-מה… ‬
‫רוברטה, אני חושב. נראה לי שרוברטה.‬
‫רוברטה מה?‬
‫רוברטה פברי. פברי רוברטה.‬
‫רוברטה פבריס.‬
‫נפגשת איתה שוב?‬ ‫-לא.‬
‫אתה שומע ממנה?‬
‫למה לא אם היא מושכת?‬
‫כן, בסדר. כן, נפגשנו, ליזה.‬
‫נפגשנו.‬ ‫-כמה פעמים?‬
‫פעם אחת? ארבע פעמים?‬
‫שש עשרה? שישה חודשים? שנה?‬
‫מספיק פעמים.‬ ‫-מספיק פעמים… כמה פעמים?‬
‫מספיק בשביל שזה יהיה רומן.‬
‫אז עכשיו זה הפך להיות רומן?‬
‫באמת?‬
‫אתה עשית לזה סוף?‬
‫ואמר, "בואי נגמור עם זה כאן. זהו זה".‬
‫אתה זה שנמאס לו?‬
‫היא לא הרגישה רע?‬
‫מה זה קשור? למה את רוצה לדעת?‬
‫אני מתכוונת שבחורה כזאת...‬ ‫-כזאת מה?‬
‫אתה יודע למה אני מתכוונת. רוברטה פבריס.‬
‫אין ס' בסוף, פשוט "פברי".‬
‫אני יכולה לדמיין בר ואותה רוקדת ומחייכת.‬
‫לא.‬
‫אני מחבבת אותה. מי הכיר ביניכם?‬
‫אף אחד.‬ ‫-עכשיו זה אף אחד.‬
‫"אף אחד" זה לא אומר כלום.‬ ‫-לא, זה אומר "אף אחד".‬
‫מה היא עשתה? הלכה בלילה,‬
‫ונקשה על דלתך כי היה קר בחוץ?‬
‫אני לא יודע... ‬ ‫היא בטח עזבה את הבר והלכה אחרי החבורה,‬
‫כמו שעושים בעלי חיים...‬ ‫זה משהו שבטי אולי. הריח?‬
‫מאיפה לי לדעת, לעזאזל?‬ ‫-מי היה בחבורה?‬
‫היה שם מישהו מהחברים שלך? ‬ ‫מישהו מהחברים שלי?‬
‫הייתי דיסקרטי מאוד, בסדר?‬ ‫אף אחד לא ראה אותנו, בסדר?‬
‫כמה דיסקרטי? תגיד לי. בוא הנה.‬ ‫-לאן את הולכת?‬
‫בוא.‬
‫בדיסקרטיות אתה מתכוון...‬ ‫שהחברים שלנו ישבו כאן על הספה?‬
‫ואתה ישבת כאן מולם?‬
‫זיינת אותה מולם?‬
‫מי היה שם?‬
‫תגיד לי!‬ ‫-למה? תני לי את הטלפון שלי. תני לי…‬
‫אם לא תגיד לי,‬ ‫אני אתקשר לכל החברים שלך.‬
‫ואז מה? את כועסת עליהם בגלל זיון?‬
‫תני לי את הטלפון.‬
‫תני לי את הטלפון שלי.‬ ‫את מאבדת את העשתונות, ליזה.‬
‫מה את עושה?‬
‫מה את עושה? מה את זורקת?‬ ‫-אני מנקה.‬
‫לא!‬
‫זיינת אותה כאן, נכון?‬ ‫זיינת אותה כאן על הספה, נכון?‬
‫כאן זיינת אותה? תגיד לי.‬
‫את מוכנה לא לצעוק? הילד ישן.‬ ‫-תגיד לי.‬
‫ומה הבעיה שלך,‬
‫שזיינתי אותה כאן מול כולם?‬
‫אם זה היה במלון ‬ ‫או במכונית עם עיתונים על החלונות,‬
‫זה היה בסדר? ‬ ‫-כן, זה שונה.‬
‫זה שונה?‬
‫הייתי עם אישה שיכלה לנחם אותי,‬
‫כי באותו זמן שכבנו פעם בחודש.‬
‫הלוואי שזה היה פעם בחודש,‬
‫טוב, זה היה באשמתי?‬
‫אתה אומר שזאת אשמתי?‬ ‫אתה אומר לי שזה באשמתי?‬
‫את באמת חושבת שרק חיפשתי זיון?‬
‫או שזה בגלל‬ ‫שמאז שוויטוריו נולד לא היינו זוג?‬
‫לא היינו יותר זוג.‬
‫את רוצה את האמת, ליזה? את רוצה את האמת?‬
‫רוצה לדעת למה עשיתי את זה? משתי סיבות.‬
‫את רוצה לדעת את שתיהן?‬
‫דבר ראשון.‬
‫אני אוהב כוס.‬
‫מה אני יכול לעשות?‬
‫אני גבר. זה עניין תורשתי.‬
‫כמו שאומרים,‬ ‫"גברים הם ציידים ונשים הן מלקטות".‬
‫גברים צדים ומביאים מזון. ‬ ‫נשים מלקטות ומבשלות.‬
‫גברים הם כאלה. הם צריכים להפיץ את זרעם.‬
‫אנחנו בשר תותחים. ככה זה.‬
‫אתה חרא, מאורו.‬
‫זאת הסיבה השנייה.‬
‫אני חתיכת חרא.‬
‫ואת אף פעם לא הבנת את זה. אף פעם.‬
‫מה היה כל כך מיוחד בה?‬
‫כלום.‬
‫שום דבר. היא פשוט לא הייתה את.‬
‫זה הכול.‬
‫אני הולכת.‬ ‫-לאן?‬
‫אני לוקח אותו איתי.‬ ‫-מה?‬
‫אלוהים, ליזה... אני לא מרגיש טוב.‬
‫הנה זה בא.‬
‫יש לי לחץ כאן.‬
‫אלוהים...‬
‫-לא.‬
‫אני זאת שלא מרגישה טוב.‬
‫אני מרגיש יותר טוב עכשיו, ‬ ‫אבל זה היה נורא. תראי.‬
‫תעזוב לי את הזרוע, בבקשה.‬
‫נוכל לדבר 2 דקות, בבקשה?‬
‫אנחנו לא יכולים לזרוק עשר שנות נישואים.‬ ‫אנחנו יכולים לדבר שתי דקות.‬
‫רק שתי דקות.‬ ‫-תזדרז.‬
‫אולי נשתה תה צמחים כדי להירגע?‬
‫לך תזדיין.‬
‫לא יודע, ליזה. לא יודע...‬
‫הרגשתי חכם. רציתי לעשות רושם… ‬
‫מה?‬
‫על מי רציתי לעשות רושם? ובמה?‬
‫כי ככה אני מרגיש.‬ ‫אני מרגיש כמו גבר קירח עם כרס.‬
‫אני מרגיש מלא בדאגות, ליזה.‬
‫לכולנו יש דאגות.‬ ‫-כן, אבל לי יש בעיות אמיתיות.‬
‫אני גורר את עצמי כל יום לעבודה.‬
‫לא אמרתי על זה כלום‬ ‫כי לא רציתי לערב אותך בזה ושתהיי מאושרת.‬
‫אבל כמו שאת רואה, הכול יצא החוצה בכל מקרה.‬
‫ואז ניו יורק... זה הרג אותי.‬
‫העובדה שלא יכולתי לקחת אותך לניו יורק,‬
‫זה היה הקש ששבר את גב הגמל.‬
‫איך זה קשור, לעזאזל?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫זה היה החלום הכי גדול שלך.‬ ‫ארגנו את זה ותכננו את זה,‬
‫ולא יכולתי.‬
‫זה גרם לי להרגיש ממש כמו אפס, לגמרי…‬
‫גם עם ויטוריו הרגשתי מפוחד. אמרתי לעצמי,‬
‫"איזה מין אבא אני?"‬
‫אז גם פקפקתי בכישוריי כאב.‬
‫זה ממש בלגן, ליזה.‬
‫וזאת הסיבה...‬
‫שהחלטת לזיין זונה קטנה.‬
‫טוב, זה לא שזיינתי זונה.‬
‫פשוט תשומת הלב החמיאה לי.‬
‫את יודעת, ‬ ‫שלוש ההודעות האלה ביום עשו לי טוב.‬
‫ליזה, יש לי משהו נורא לספר לך.‬
‫חוץ מזה?‬
‫ממש אהבתי שמחבבים אותי.‬
‫אני חושב שזה עשה לנו טוב.‬
‫אני אוהב אותך, ליזה. ‬ ‫באמת אוהב אותך. בכנות.‬
‫את לא חושבת שנוכל ‬ ‫לעשות טרנספורמציה למה שקורה לנו?‬
‫ושאנחנו חזקים מספיק בשביל לפרום‬
‫את התסבוכת הנרקיסיסטית הזאת?‬
‫אין לי זכות לכעוס עליך.‬
‫אני לא יכולה לשפוט אותך.‬
‫אתה יודע למה?‬
‫לא. למה?‬
‫כי גם אני עשיתי אותו דבר.‬
‫כי את חושבת אותו דבר?‬
‫לא. עשיתי את אותו דבר.‬
‫עשית את אותו דבר.‬
‫מה זאת אומרת שעשית את אותו דבר?‬
‫בוא, מותק.‬
‫מה זאת אומרת, "עשיתי את אותו הדבר".‬
‫ליזה, אבל...‬
‫ליזה!‬
‫אבל עם מי?‬
‫תשכח מזה, בבקשה. זה לא רעיון טוב.‬
‫זה היה רעיון שלך או לא?‬ ‫-רק הרגשתי צורך לספר לך.‬
‫זאת הייתה טעות, אבל לפחות אנחנו שווים.‬
‫שווים בתחת שלי. מה שווים? זה שונה!‬
‫קדימה.‬ ‫-מה?‬
‫אני מקשיב. כולי אוזן.‬ ‫-אתה כבר אמרת הכול.‬
‫עשיתי משהו מטופש? כן. מאותן הסיבות שציינת.‬
‫בוא נלך לישון עכשיו.‬ ‫-זה לא יכול להיות מאותן הסיבות שלי.‬
‫לא? למה לא?‬
‫זה שונה כי אני גבר, ואת אישה. אני צד ואת…‬
‫מה אמרנו? את מלקטת.‬
‫באמת?‬ ‫-אני נותן ואת לוקחת. כן.‬
‫כי כשאתן הנשים מזדיינות,‬
‫יש תמיד משהו עמוק יותר, ‬ ‫כי אתן רומנטיות. אתן...‬
‫אתן לוקחות. אנחנו נותנים...‬ ‫אפילו הפעולה שונה.‬
‫זה מה שאתה חושב?‬ ‫יש לך עוד סטראוטיפים?‬
‫זה לא סטראוטיפים! זה החוק! ככה זה!‬
‫אבל לכי להזדיין, ליזה.‬
‫לך תזדיין אתה!‬
‫לכי להזדיין... אני מכיר אותך.‬ ‫את מתאהבת. תסתכלי עליי.‬
‫את לא הטיפוס שמתפרפרת.‬
‫לא. את אדם שקול מדי.‬ ‫את מאוהבת באיזה חלאה.‬
‫תראי... אני לא מאמין.‬
‫חשפת את זה, נכון?‬
‫חשפת את זה. אני לא מאמין.‬
‫את מודעת לזה שרק לפני שלוש דקות‬
‫בכיתי, כמעט ירדתי על הברכיים. ‬ ‫את יכולה לראות את זה?‬
‫וזה מה שבאמת היית צריך לעשות.‬ ‫-ליזה, את זונה.‬
‫אתה חרא, מאורו.‬
‫אני מצטער, ליזה.‬
‫לא הייתי צריך לקרוא לך זונה.‬ ‫אני מצטער… את אישה מדהימה.‬
‫עדיין?‬ ‫-אני ממש מצטער.‬
‫מי הוא היה?‬
‫זה לא משנה…‬ ‫כן, זה משנה.‬
‫תגידי לי לפחות דבר אחד, ליזה. אני מתחנן.‬
‫תגידי לי שלא היה לו יותר גדול משלי.‬ ‫תגידי לי.‬
‫תגידי לי שזה יותר טוב איתי. ‬ ‫שזה תמיד היה יותר טוב איתי.‬
‫בבקשה?‬
‫זה חשוב לי. זה חיוני.‬
‫תוכלי, בבקשה, להגיד לי בעדינות?‬
‫אולי לבחור את המילים הנכונות?‬
‫מה אמרת קודם?‬ ‫לא אמרת שכדאי להשאיר את זה מאחורינו?‬
‫של מי היו המילים האלה? לא שלי.‬
‫את יכולה לענות לי, בבקשה?‬ ‫היה לו יותר גדול משלי, כן או לא?‬
‫פשוט... זה חשוב לי לדעת.‬
‫למה את לא עונה? זה כי זה נכון?‬
‫מאורו, תפסיק.‬
‫איזו טרגדיה.‬
‫למה סיפרת לי?‬
‫אמא.‬ ‫-מותק.‬
‫ויטוריו, תחזור למיטה, בבקשה.‬ ‫אימא ואבא מדברים. לך.‬
‫אתם עדיין ביחד?‬
‫ביי, אני הולך.‬ ‫-ביי, מותק.‬
‫ביי, מותק.‬
‫תחזור לצהריים?‬ ‫-לא. נתראה הערב.‬
‫אל תשכח לקחת את ויטוריו לרופא השיניים.‬
‫בטח.‬
‫מאיפה זה הגיע?‬ ‫-אה, זה…‬
‫אבא שלי רצה למסגר את זה.‬
‫זה מקסים.‬
‫ביי, מותק.‬
‫להתראות, אבא.‬
‫תשתה את המיץ שלך.‬
‫קבוצת ריזומה...‬
‫מתכננת את היעד שלה בשלושת החודשים הראשונים‬
‫עם עלייה של 9,4 מיליון,‬
‫הודות גם לאנשי המכירות שלה,‬ ‫כמו למשל, פאביני,‬
‫איש מכירות מוביל אמיתי...‬
‫שזכה בפרס הפריון.‬
‫קיימים, כמובן, ‬ ‫דשנים חנקניים אורגניים ספציפיים,‬
‫אבל בגלל עלותם הגבוהה, ‬ ‫השימוש בהם אינו מעשי.‬
‫זה אפשרי ‬
‫הודות לקבוצת ריזומה, ‬ ‫שאני מודה לאנשיה על תשומת ליבם‬
‫במהלך היומיים האחרונים.‬
‫ואני מאחל לכם שנה יצירתית ו...‬
‫פורייה!‬
‫סליחה, יש לך סיגריה?‬
‫אני מצטער, נשארו לי רק ארבע.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫כן, נכון. ערב טוב. עכשיו שבע בערב.‬
‫יוליה.‬ ‫-חוליה.‬
‫חוליה. את ספרדייה?‬
‫באסקית.‬ ‫-בסדר.‬
‫ומה את עושה באיטליה?‬
‫התמחות מטעם בית הספר שלי למלונאות.‬
‫יפה. יפהפייה, ארץ הבסקים המפורסמת.‬
‫אתה מכיר אותה?‬
‫"און פוקיטו."‬
‫תקשיבי, חוליה…‬
‫יש לכם סיגריות כאן?‬
‫לא, אני מצטערת. אנחנו לא מוכרים סיגריות.‬
‫בסדר.‬
‫חוליה, איך זה להיות רחוקה מהבית?‬
‫זה לא עצוב? את לא מתגעגעת ל"אמיגוס" שלך?‬
‫או ל... "קורסון" שלך?‬ ‫-אין לי ממש חבר.‬
‫אין לך חבר? בסדר...‬
‫בדיוק, לחיות את הרגע.‬
‫זה טוב לצבור ניסיון… בטח.‬ ‫-רק רגע.‬
‫מלון גרין פארק. חוליה מדברת.‬
‫רק רגע, אני אבדוק.‬
‫- מלון גרין פארק פמפילי -‬
‫"הולה, קה טאל?"‬
‫"הולה?"‬
‫ערב טוב.‬ ‫-אה… ערב טוב.‬
‫תסלח לי...‬
‫הבחורה שהייתה... כאן קודם הלכה...‬
‫הלכה.‬
‫כי המשמרת שלך...‬ ‫-אני במשמרת לילה...‬
‫ולכן היא…‬
‫היא במשמרת יום.‬
‫הבנת?‬ ‫-כן.‬
‫תודה. זה אדיב מצידך.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫אני לוקח את זה כי אני לא...‬
‫בוא נהיה כנים.‬
‫המקום הזה לא ממש עמוס בחתיכות, מה?‬
‫אתה צודק.‬
‫בכל אופן, התחלתי עם פקידת הקבלה.‬
‫באמת?‬
‫אני לא רוצה לבשר לך בשורות רעות,‬
‫אבל אני חושב שפאביני הקדים אותך.‬
‫מי?‬ ‫-פאביני, איש המכירות המצטיין של השנה.‬
‫הוא גם זכה בפרס הפריון.‬
‫טוב... אנחנו יודעים למה הוא זכה בו.‬
‫לא.‬
‫הוא זכה בו כי הוא איש מכירות מצוין.‬ ‫יותר טוב ממך, זה בטוח.‬
‫אולי אפילו יותר טוב ממני,‬ ‫למרות שאני שונא להודות בזה.‬
‫כריסטינה? סליחה.‬
‫מותר לקחת רק ארבעה לאדם.‬ ‫זה מה שכתוב בתפריט.‬
‫נכון. אז מה?‬
‫יש לך שישה.‬
‫בסדר... הנה.‬
‫עכשיו זה ארבעה. מרוצה?‬ ‫-בסדר.‬
‫ההנהלה תשמח.‬
‫הן עדיין ערות?‬
‫- הוט קלאב -‬
‫תלכו לישון, בנות. כבר מאוחר.‬
‫כן, אבא אוהב אותך גם.‬
‫- שגיאה: קוד שגוי‬ ‫הכנסת קוד, תפריט -‬
‫כן, זה היה בסדר, אבל...‬
‫אני שמח שחזרתי לחדר שלי, מותק.‬
‫לא. אני כותב...‬
‫את הדוח על הכנס השנה, כרגיל.‬
‫מותק, קדימה, בואי נלך לישון. אני מותש.‬
‫ביי, גם אני.‬
‫כן. ערב טוב.‬
‫אני מנסה להשיג גישה לתוספות.‬
‫אה... באמת...‬
‫אני יכול לתת לך את מספר כרטיס האשראי שלי, ‬
‫ואני יכול לשלם את התוספת.‬
‫לא?‬
‫טוב, חשבתי שזה אפשרי. לא?‬
‫כן… אני מבין.‬
‫זה בסדר.‬
‫- רודי ‬ ‫מסיבה בחדר 319 -‬
‫היי! וודקה קטנה.‬
‫הוא כאן.‬
‫היא לוקחת גם את זה…‬
‫לא, אחות.‬
‫מה כתוב שם למעלה?‬
‫זאת בדיחה ישנה. אני מכיר אותה.‬ ‫היא על הנזירה, לא?‬
‫היי.‬
‫הקצב זורם בך, מה?‬
‫אז יש בחור אחד... שמת…‬
‫יש לו עבודה טובה, עבודה ממש טובה.‬
‫קריירה מדהימה... ו… ‬
‫והוא מת בלי סיבה ואז… ‬
‫הוא מת ועולה לגן עדן, בסדר?‬
‫אז הוא מגיע לגן עדן ו… ‬
‫גן עדן הוא בדיוק כמו ‬ ‫שאנחנו מדמיינים אותו, בסדר?‬
‫הכול לבן, עם מלאכים מכונפים…‬
‫הוא מגיע לגן עדן, ואומר…‬
‫אלוהים. מה זה היה?‬
‫אה, כן! כן!‬
‫הוא אומר,‬ ‫"לא! אני רוצה לדבר עם פטרוס הקדוש.‬
‫אני רוצה לדעת למה אני מת."‬
‫ואז פטרוס הקדוש מגיע ואומר,‬ ‫"בסדר, ידידי, תירגע.‬
‫אתה לא יכול לבוא לכאן ולעשות צרות."‬
‫כי פטרוס הקדוש מדבר ככה ‬ ‫ואומר, "מה, לעזאזל..." ‬
‫לא, הוא לא אומר, "מה, לעזאזל". ‬ ‫אבל... חכה רגע.‬
‫הסוף ממש מצחיק. תאמין לי.‬
‫הוא אומר, "היי, תירגע!"‬
‫והוא שואל, "למה אני מת?"‬ ‫-סליחה.‬
‫אני לא רוצה לסלק אתכם, אבל אני מותשת.‬
‫בדיוק סיפרתי... בסדר.‬
‫ביי, תודה.‬
‫זה היה כבר כמעט הסוף. זה מצחיק.‬ ‫-ביי.‬
‫היי... שלום.‬
‫כבר ישנת? הערתי אותך?‬ ‫-לא.‬
‫לא. זה בסדר.‬ ‫-מי זה?‬
‫אף אחד, זה לורנצו.‬
‫תשאלי אותו אם יש לו סיגריה. היי, לולו.‬
‫היי.‬ ‫-יש לך סיגריה?‬
‫נשארו לי רק שלוש.‬ ‫-זה יספיק.‬
‫ביי.‬
‫כן, ערב טוב. תסלח לי.‬
‫אני מחפש את מספר החדר‬ ‫של גברת לורוסו, כריסטינה.‬
‫כן.‬
‫היי, הערתי אותך?‬
‫בדיוק התכוונתי להיכנס למיטה.‬ ‫-איך הכוס שלך?‬
‫אני מתכוון, החדר שלך? איך הוא?‬ ‫יש לך נוף יפה?‬
‫טוב, הוא פונה לחנייה. אז...‬
‫זה טוב. את יכולה להשגיח על המכונית שלך.‬
‫טוב, באנו באוטובוס. גם אתה נסעת איתנו.‬
‫רוצה לשתות משהו?‬
‫לא, תודה...‬
‫בחייך. את לא יכולה לסרב לפרוסקו קר.‬
‫אני מצטער על קודם, כששתינו משקאות.‬
‫הייתי קצת משועמם.‬
‫ועכשיו אני אפילו יותר משועמם.‬
‫בחייך, סתם צחקתי!‬
‫את עובדת בחברה הזאת כבר הרבה זמן?‬
‫התחלתי ב-1996. ‬ ‫ב-23 באוקטובר זה יהיה 16 שנה.‬
‫אני בת 52, אז...‬ ‫-באמת?‬
‫לא חשבתי שאת בת 50.‬ ‫זאת אומרת, את לא נראית בת 50.‬
‫את אחראית על מחוז מארקה?‬ ‫-לא, לא על כולו.‬
‫אני אחראית על האזור הצפוני, פחות או יותר…‬
‫סליחה. מאסקולי...‬
‫לא, סליחה. מפזארו ועד לאנקונה כי...‬
‫אשתי ואני ביחד כבר 14 שנה, אז…‬
‫את יודעת, דברים משתנים עם הזמן.‬ ‫הם לא כמו שהיו פעם.‬
‫עברנו גם תקופות קשות, אבל...‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫כן.‬
‫אני יכול להשתמש בשירותים?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫האמת היא שאחרי כל כך הרבה שנים,‬ ‫אני לא יודע...‬
‫אני השתניתי. היא השתנתה.‬
‫אנחנו כבר כל כך רגילים אחד לשני.‬
‫אין עוד תשוקה. האש כבתה.‬
‫אני עדיין מרגיש את הצורך...‬
‫לצאת ל...‬
‫דייט.‬
‫להרגיש שוב את הניצוץ הזה...‬
‫שמרגישים עם מישהי חדשה.‬
‫האש הזאת, התשוקה שבאה מהלא נודע.‬
‫האמת היא שאשתי היא לא ממש… ‬
‫חברותית?‬
‫בדיוק. כן.‬
‫חברותית, בדיוק.‬
‫תראי, יש שתי מיטות.‬
‫לא. בהחלט לא.‬ ‫-תראי, אני אהיה שם לבד.‬
‫בחייך!‬ ‫-לא. ממש לא.‬
‫אז עכשיו אנחנו הולכים לישון ‬ ‫פשוט מפני שזאת שעת השינה.‬
‫בסדר. אז נשיקה קטנה.‬ ‫-תודה.‬
‫אז בואי נגיד שלום.‬ ‫-כן.‬
‫לא!‬
‫בחייך, תפסיק... לא!‬
‫לא, באמת, תראה…‬ ‫-סליחה, החלקתי.‬
‫לא עשיתי את זה בכוונה.‬ ‫-תקשיב.‬
‫תקשיב.‬
‫תראה, בוא לא נקלקל הכול.‬ ‫-לא. בואי לא נקלקל את זה.‬
‫זה נכון. לזה אני מתכוון.‬ ‫לא לקלקל את זה… אנחנו בסדר.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫בחייך… ‬
‫לא.‬ ‫-את מתעטשת?‬
‫את נשואה, לא?‬ ‫-כן.‬
‫ב-18 בדצמבר נהיה נשואים 11 שנה.‬
‫זאת אומרת, ‬ ‫ב-11 שנה זה בטח קרה לפעמים, משהו...‬
‫משהו כמו רומן קטן. ‬ ‫-לא, אף פעם!‬
‫תראה, מספיק עכשיו, בבקשה.‬ ‫אני באמת צריכה ללכת לישון, אני עייפה.‬
‫כריסטינה, תחיי את הרגע, לעזאזל,‬
‫זאת אומרת, יש לנו פרוסקו. ‬ ‫אנחנו בסדר. אנחנו רגועים...‬
‫בחייך... אנחנו בסדר גמור. ‬ ‫החלק הטוב עוד לפנינו.‬
‫לא, עכשיו זה בדיוק הזמן ללכת לישון.‬ ‫אני מבטיחה לך.‬
‫בסדר.‬
‫את שם. אני ישן כאן.‬
‫לא, אתה לא מבין. אנחנו הולכים לישון, כן,‬
‫אבל בחדרים שלנו.‬
‫בחייך.‬
‫-בחייך…‬
‫אני מתחנן… אני מרגיש בודד.‬
‫תראה, אני אומרת לך.‬ ‫אתה תיכנס למיטה ותלך לישון.‬
‫אתה תישן טוב, ומחר נפטפט באוטובוס.‬
‫קדימה.‬
‫תשכבי איתי?‬
‫אבל למה אני?‬
‫טוב...‬
‫ומה זה?‬
‫אני מצטער. אולי קצת הגזמתי.‬
‫הם הספיקו?‬
‫- אני אוהב אותך -‬
‫אני באה.‬
‫חוליה!‬
‫שלום! מה נשמע, הכול בסדר?‬
‫סליחה, אני מאחרת.‬ ‫-אה, בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫תסלחו לי. סליחה.‬
‫סליחה.‬
‫חיה גדולה, האוטובוס הזה.‬
‫את כבר הרבה זמן...‬ ‫-הרבה זמן מה?‬
‫כמעט כולם על האוטובוס.‬
‫מאיפה את?‬
‫מולדובה.‬ ‫-יפהפייה.‬
‫אתה מכיר אותה?‬ ‫-לא.‬
‫אם לא מכיר, לא מדבר.‬ ‫-רק אמרתי.‬
‫טוב, לא מדבר.‬
‫כמה כוח סוס?‬
‫- אין לדבר עם הנהג -‬
‫בסדר.‬
‫סליחה?‬
‫סליחה? אני צריכה להגיש בקשה לשינוי כתובת.‬
‫אני מצטער, בוס.‬
‫בוקר טוב, גברתי. איך אוכל לעזור לך?‬
‫אני צריכה לשנות כתובת.‬ ‫-כן.‬
‫הנה.‬ ‫-יש לך את כל המסמכים?‬
‫כן.‬ ‫-אפשר לראות?‬
‫איך היה בעבודה?‬
‫בסדר.‬
‫לא מוצא חן בעיניך?‬
‫מה? כן! לא...‬
‫את לא אוכלת? ‬ ‫-כבר אכלתי. אני צריכה לגמור קצת עבודה.‬
‫אני צריך להזדרז או שאאחר למשחק.‬
‫- תוצאות משחקי הכדורסל -‬
‫היי, מותק.‬
‫-מה שלומך?‬
‫את עדיין עובדת?‬
‫איך היה המשחק?‬ ‫-טוב.‬
‫ניצחנו.‬
‫הלו?‬
‫כמובן שזה מאוחר.‬ ‫למה אתה מתקשר בשעה כזאת?‬
‫אבל אמרתי לך שאני עובדת.‬
‫כן, בשבוע הבא.‬
‫אני מקווה. אני עושה כמיטב יכולתי.‬
‫בסדר. להתראות.‬
‫את מוכנה?‬
‫אני מצטערת, מותק,‬ ‫אבל אני חייבת לסיים את העבודה הזאת.‬
‫שנקבע זמן אחר?‬
‫לא, אתה מוכן עכשיו.‬ ‫אתה יכול ללכת, מותק. אל תדאג.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫-את בטוחה?‬ ‫-כן, זה בסדר כאן.‬
‫כאן, באמצע שום מקום?‬ ‫אני יכול לקחת אותך הביתה.‬
‫זה בסדר. אל תדאג.‬
‫מי זה?‬ ‫-זה אבא שלי.‬
‫אז?‬ ‫-הוא נתן לי טרמפ הביתה.‬
‫אלוהים, אתה תתקרר!‬
‫מותק?‬
‫כן?‬
‫אתה רוצה שאבשל לך משהו?‬ ‫-לא, תודה, מותק.‬
‫אני אוכל כריך בדרך. אני מאחר.‬
‫אז למה שלא תישאר?‬
‫אמרתי לך שזה משחק חשוב.‬ ‫אני לא יכול לפספס אותו.‬
‫אל תדאגי, אני אבוא לקחת אותך.‬
‫פאולו, תקשיב...‬
‫כמה עולה אחד?‬ ‫-חמישה אירו.‬
‫כמה יש לך? חמש…‬
‫עשרים זה בסדר?‬ ‫-כן, זה בסדר. בשמחה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫- תוצאות משחקי הכדורסל -‬
‫שלום, מותק. איך היה המשחק?‬
‫בסדר.‬
‫ניצחנו.‬
‫בערב, פרסם מנהיג האופוזיציה הכחשה.‬
‫ולסיום, חדשות הספורט.‬
‫חדשות טובות לאוהדי הכדורסל.‬
‫לאחר לילה בבית החולים,‬
‫נשללה האפשרות שדרגומיר סובל מפציעה קשה.‬
‫השחקן איבד את הכרתו ‬ ‫לאחר שספג פציעה קשה במהלך המשחק,‬
‫שהשופט נאלץ להשעותו.‬
‫המשחק אמור להתקיים בתאריך שייקבע בהמשך.‬
‫נמשיך עכשיו לכדורגל.‬
‫בסוף השבוע, מתחדשים המשחקים בליגת העל‬ ‫לאחר ההפסקה הבינלאומית.‬
‫במקומך, לא הייתי נשענת על זה.‬
‫אין לך מושג איזו טינופת הם מביאים לכאן.‬
‫אז? אתם יכולים להיות בשקט, בבקשה?‬
‫תנוח.‬
‫מי התקשר אליך? יש מישהו במשרד התובע?‬
‫כן, ד"ר ג'יאני כאן.‬
‫אני לא נפגש איתה יותר.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אמרתי לך. יש לי ארוחת עסקים.‬ ‫אתה הולך למשחק, לא?‬
‫כן.‬
‫איך היה המשחק?‬
‫טוב.‬
‫שיחקנו ממש מצוין.‬
‫זה היה ערב נהדר.‬
‫- איל קורנטו -‬
‫שלום. אני יכולה לקבל ‬ ‫את המפתח לחדר של בעלי, בבקשה?‬
‫מצטער, גברתי,‬ ‫אין לנו מפתחות אלא כרטיסים מגנטיים.‬
‫אז אפשר לקבל את הכרטיס המגנטי?‬ ‫-מה מספר החדר שלך?‬
‫אני לא יודעת. אני לא זוכרת.‬
‫הלכתי לאיבוד, והכרטיס שלי אצלו.‬
‫אצל מי?‬ ‫-אצל בעלי, אמרתי לך.‬
‫אין לך את הכרטיס שלך, גברתי?‬
‫לא, לא קיבלתי כרטיס.‬ ‫-אנחנו תמיד נותנים שניים.‬
‫אני אומרת לך שאין לי כרטיס.‬
‫כמה פעמים אני צריכה להגיד לך?‬ ‫תראה, משקפיים, תיק, ארנק. זהו זה.‬
‫תקשיב...‬
‫לבעלי יש מחלת לב מולדת.‬
‫הוא אמר שיגיע בתוך 10 דקות ‬ ‫אבל הוא לא הגיע.‬
‫הוא לא עונה לטלפון.‬
‫אם קרה לו משהו רע, אראה אותך כאחראי.‬
‫תוכל לומר לי איפה החדר שלנו עכשיו?‬ ‫-גברתי, אני לא מורשה ל...‬
‫מה שמך? אני רוצה לדבר עם המנהל.‬
‫אתה מוכן לקרוא למנהל?‬ ‫-רק רגע, גברתי.‬
‫בואי ננסה למצוא פתרון, בסדר?‬ ‫-אני מקווה.‬
‫על שם מי הוזמן החדר?‬
‫הנה שם נעוריי ואחריו שם נישואיי.‬ ‫תחפש את השם השני.‬
‫הנה.‬
‫המספר מופיע שם.‬ ‫-תודה. ביי.‬
‫קומה שלישית.‬ ‫-ביי.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬
‫כן? אפשר לעזור לך?‬
‫בוקר טוב, ואלריה.‬
‫יפהפייה כמו תמיד.‬
‫היא למעלה, אורזת.‬
‫אמרתי לה לא להתחתן איתך, ‬ ‫אבל היא לא הקשיבה.‬
‫סילביה.‬
‫מותק?‬
‫את עוזבת?‬ ‫-כן.‬
‫אני הולכת לבית של אמא שלי,‬ ‫ואני גם לוקחת את הכלבה.‬
‫ולמה את עוזבת?‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-למה אני עוזבת?‬
‫זה לא אנחנו שעוזבות. ‬ ‫אתה תעזוב את הבית הזה.‬
‫יש לך שבוע אחד... אחד.‬
‫בעוד שבוע, אני רוצה שאתה ‬ ‫וכל הדברים שלך לא תהיו כאן. זה ברור?‬
‫השתגעת?‬
‫אני השתגעתי?‬
‫לדעתך, אני משוגעת?‬
‫אתה מקבל מציצה בלתי נראית בזמן נהיגה,‬
‫אתה מזיין זונה בחדר במלון, ואני המשוגעת?‬
‫אתה לא מתבייש?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מה את אומרת?‬
‫איזו מציצה בלתי נראית?‬
‫יצאתי מהמשרד לפני 5 דקות.‬ ‫תשאלי את המזכירה שלי.‬
‫תדבר עם עורכי הדין שלי.‬
‫אני הולכת. אמא שלי מחכה לי בחוץ.‬ ‫-סילביה.‬
‫אני דואג לך. את מדאיגה אותי.‬
‫את השתגעת.‬
‫את... באמת השתגעת.‬
‫יש לך אומץ לומר את זה, חתיכת חרא?‬
‫ראיתי אותך במו עיניי.‬
‫ומה אתה עושה?‬
‫במקום לרדוף אחריי ולומר, ‬
‫"מותק, זה לא מה שאת חושבת. ‬ ‫אני יכול להסביר."‬
‫כלום. אתה עושה מה שמתחשק לך.‬
‫אני אהרוס אותך, קרלו.‬ ‫אני נשבעת באלוהים שאהרוס אותך.‬
‫אני אקח ממך כל מה שיש לך.‬
‫אבא שלי צדק כשאמר, ‬ ‫"אל תתחתני עם רודף הבצע הזה.‬
‫ברגע שהוא יתחתן איתך, הוא יחיה על חשבונך."‬
‫זה לא הייתי אני.‬
‫את השתגעת. סילביה, את לא בריאה.‬
‫אתה בן זונה ושקרן מלוכלך.‬
‫איזה שקרן? זה לא הייתי אני!‬
‫ראיתי אותך במלון המזוין!‬ ‫-זה לא נכון!‬
‫בטח חלמת!‬
‫אז אם זאת האמת,‬
‫אם זה כמו שאת אומרת,‬ ‫בואי נלך למלון הזה ונראה.‬
‫בואי נבדוק את זה.‬ ‫-נבדוק מה?‬
‫מה נבדוק?‬
‫צריך להיות שם תיעוד כלשהו.‬
‫אם הייתי שם, יש לזה תיעוד איפשהו.‬
‫אני לא מאמינה שאתה כזה טיפש.‬
‫אני לא טיפש. אני אומר לך את האמת.‬
‫תשאירי את התיק. בואי נעשה את זה.‬
‫אם זה מה שיגרום לך להאמין‬
‫שאני לא משקר. בואי נלך לשם.‬
‫קדימה. תיקחי אותי למלון הזה.‬ ‫תראי לי איפה זה.‬
‫תיסעי יותר לאט.‬
‫תיסעי לאט, יש עיקול בכביש! סילביה, בבקשה.‬
‫אני אחליט מתי לנסוע לאט, בסדר?‬
‫את מנסה להרוג אותנו?‬
‫תראה, היית שם.‬
‫היית שם, חרא.‬ ‫-אני אף פעם לא נוסע בכביש הזה.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬ ‫-משהו בטח הסיח את דעתך.‬
‫ה-GPS בטח הסיח את דעתך.‬
‫כי עכשיו יש מכשירי GPS‬ ‫שלא רק מראים לך את הדרך,‬
‫הם גם מוצצים לך.‬
‫ואיך זה היה? זה היה טוב?‬
‫תגיד לי. איך זה היה?‬
‫המציצה…‬
‫הבלתי נראית, כן...‬
‫אז איפה המלון המסתורי והבלתי נראה הזה?‬
‫בכיוון הזה, נכון?‬ ‫-מאיפה לי לדעת?‬
‫אני לא יודע איפה אנחנו.‬
‫איזה בן זונה אתה...‬
‫את מוכנה לנסוע לאט יותר?‬ ‫-שוב פעם?‬
‫זה המלון. הגענו.‬
‫בוא.‬
‫לאן? לאן אנחנו הולכים?‬
‫אתה לא זוכר שהיית כאן? בטח חנית כאן.‬
‫או שאולי שם. איפה חנית?‬
‫את לא מבינה. בחיים לא הייתי כאן.‬
‫בחיים לא ראיתי את החניון הזה קודם.‬
‫אל תדאג, אתה תיזכר עכשיו. בוא.‬
‫את מוכנה לחכות לי, בבקשה?‬
‫סליחה, חברים. אנחנו צריכים את המעלית.‬
‫אני מצטער, אבל היא מושבתת בקומה הזאת.‬
‫אבל... הוא השתמש בה לפני שלוש שעות.‬
‫זה לא ייתכן. אנחנו עובדים עליה כבר 3 ימים.‬
‫משהו חסום במנגנון.‬
‫הנה.‬
‫בכל אופן, המדרגות שם. הן תמיד עובדות.‬
‫בוא נעלה במדרגות.‬ ‫-סילביה.‬
‫סילביה, זה נהיה מביך עכשיו.‬
‫חכי, בבקשה!‬
‫אני חושבת שזכית בפרס מנוול השנה.‬
‫סילביה, בבקשה, בואי לא נעשה סצנה גם כאן.‬
‫ערב טוב לכם. חדר לשניים?‬
‫יש לכם הזמנה? ‬ ‫יש לי סוויטת ג'וניור פנויה...‬
‫לא. ערב טוב, ‬ ‫אני צריכה לדבר עם הקולגה שלך.‬
‫סליחה, עם מי?‬ ‫-הקולגה שלך.‬
‫הבחור האסייתי שהיה כאן הבוקר.‬
‫אני כאן בבוקר. ‬ ‫המשמרת שלי מסתיימת בשש בערב.‬
‫הקולגה הבלתי נראה.‬
‫תקשיב...‬
‫תוכל בבקשה לבדוק בנתונים שלך במחשב‬
‫אם מר דל גאלו היה כאן ב-24 השעות האחרונות?‬
‫כאן, במלון הזה.‬ ‫-אני מצטער,‬
‫אבל אני לא יכול לעשות זאת,‬ ‫עקב מדיניות שמירת הפרטיות.‬
‫איזו פרטיות? שלך? או שלו?‬
‫או אולי כדאי שנדבר על הפרטיות שלי.‬
‫הפרטיות שלי, נכון?‬ ‫-גברתי, בבקשה. תירגעי.‬
‫אני לא אירגע, לעזאזל. תקרא למנהל שלך.‬
‫תראה, אני מר דל גאלו.‬
‫קרלו דל גאלו. הנה תעודת הזהות שלי.‬
‫תוכל, בבקשה, לעזור לגברת?‬
‫גברת בתחת שלי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אני באמת...‬ ‫-אני מבקש ממך,‬
‫ולכן אין בעיית פרטיות.‬
‫גברתי, אני באמת...‬ ‫-עשה זאת, בבקשה. תעשה לי טובה.‬
‫תסמוך עליי.‬ ‫-עשה את זה.‬
‫תודה.‬
‫בעלך מעולם לא היה כאן.‬ ‫-סליחה?‬
‫סוף-סוף.‬ ‫-מצטער, לא אוכל לעזור...‬
‫אל תצטער. כתוב שם, "מעולם לא הייתי כאן".‬
‫תקשיב, אני מצטער.‬
‫בדקנו את זה, ועכשיו אנחנו הולכים.‬
‫לא נפריע לך יותר...‬ ‫-בבקשה, תבדוק שוב.‬
‫מה לבדוק שוב? תראה, אל תטרח.‬
‫אנחנו הולכים עכשיו. תודה.‬ ‫-אל תיגע בי. אתה דוחה.‬
‫אתה סתם מנוול.‬ ‫-אדוני?‬
‫תסלחו לי?‬ ‫-אל תדאג. זה בסדר.‬
‫לאן את הולכת? סילביה, חכי!‬
‫אז? באיזו קומה החדר? חמישית? רביעית?‬
‫שלישית.‬ ‫שלישית.‬
‫אנחנו לא באמת יכולים לעשות את זה.‬ ‫את מבינה?‬
‫זה היה חדר 326.‬ ‫-אני לא מאמין.‬
‫אני אראה לך עכשיו.‬ ‫-סילביה. בבקשה, סילביה.‬
‫עשינו כאן מספיק צרות.‬
‫מה את עושה?‬
‫לא, סליחה.‬
‫זאת טעות.‬
‫כן, זה היה החדר. בבקשה, מותק.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫החדר הזה תפוס. זה מביך.‬
‫זה נראה כמוה. אתה לא בחדר.‬
‫יש שם אנשים.‬ ‫-תגיד לי את האמת.‬
‫למה אתה לא אומר לי? תגיד לי!‬
‫-את לא בריאה. מותק...‬ ‫-תגיד לי!‬
‫תגיד לי! מנוול! תגיד לי!‬
‫מותק... מה קרה? תירגעי, בבקשה.‬
‫מותק... מה קרה?‬
‫גברתי?‬
‫סילביה?‬ ‫-גברתי?‬
‫מה קרה?‬ ‫-גברתי?‬
‫תזעיקו אמבולנס, בבקשה. עכשיו.‬
‫גברתי, אל תזוזי, בבקשה. לא לזוז.‬
‫ובכן, דוקטור?‬ ‫-אני לא רופא,‬
‫ואסור לך להיכנס לכאן. ‬ ‫-סליחה, אבל... מה שלום אשתי?‬
‫תצטרך לדבר עם הרופא.‬
‫בסדר, אבל תגיד משהו.‬ ‫אתה לא יכול להשאיר אותי באוויר.‬
‫אתה יכול לדבר איתו עכשיו.‬ ‫-מה זה?‬
‫תסלח לי, דוקטור.‬ ‫אני רק רוצה לדעת מה שלום אשתי.‬
‫הסריקה לא הראתה חריגות.‬
‫איזה מזל.‬
‫אשתך סובלת ממתח לאחרונה?‬
‫כן.‬
‫אני ממליץ לך לא לזלזל במתח.‬
‫זאת בעיה אמיתית.‬
‫סליחה, דוקטור, אבל...‬
‫זה יכול גם לגרום ל... הזיות?‬
‫לא ניתן לשלול זאת.‬
‫אם אתה רוצה את עצתי,‬
‫הייתי אומר שאשתך זקוקה למנוחה מלאה.‬
‫אפשר למצוא בקלות מרפאות ייעודיות.‬
‫היא יכולה באמת להירגע שם‬
‫ולהיות תחת פיקוח רפואי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מותק, שמעת מה אמר הרופא?‬
‫זה לא רציני. אין מה לדאוג.‬
‫את פשוט צריכה להמשיך כמו קודם.‬
‫עשרים וארבע…‬
‫בואי נשים 25.‬
‫הנה.‬
‫תודה, מותק.‬
‫רומי!‬
‫אוי, אלוהים, רומי!‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-תודה.‬
‫אני בטוח שאשתך תרגיש טוב כאן.‬
‫השקט והשלווה לצד הטיפול בשינה יעשו נפלאות.‬
‫אני בטוח. את מסכימה, יקירתי?‬
‫ביי.‬
‫מכאן.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫היי...‬
‫שלום.‬
‫ביי.‬
‫אז? איך אני נראית?‬ ‫-להתראות. תודה.‬
‫את נראית נפלא.‬ ‫-תודה.‬
‫יש לי הפתעה קטנה בשבילך. ‬ ‫-איפה?‬
‫תראי.‬
‫אלוהים, היא מקסימה!‬
‫מותק, היא לא מכירה אותך. זה נורמלי.‬
‫-היא נראית זהה.‬ ‫-ממש כמו רומי, אני יודע.‬
‫לכן לקחתי אותה.‬
‫איך נקרא לה?‬ ‫-נסטסיה.‬
‫כמו קינסקי.‬
‫נסטסיה.‬ ‫-נסטסיה.‬
‫ערב טוב, אדוני.‬
‫ערב טוב, מרצ'לו.‬ ‫-איזו הפתעה נעימה.‬
‫אשתך חזרה.‬ ‫-ערב טוב, מרצ'לו.‬
‫לעזור לך?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫חזרנו.‬
‫בוקר טוב, מר דל גאלו, הכביסה שלך.‬
‫ישר ל-326?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫בעונג, אדוני.‬
‫תודה על המעלית.‬ ‫-תודה לך, אדוני.‬
‫תודה.‬
‫סילביה?‬
‫מותק?‬
‫סילביה?‬
‫מותק.‬
‫מותק, אני יכולה להסביר.‬ ‫תאמין לי. זה לא מה שאתה חושב.‬
‫אין לו שום קשר לזה.‬
‫אין לו שום משמעות.‬
‫למי?‬
‫בסדר. האחרון שמגיע משלם את החשבון.‬
‫בסדר?‬ ‫-לא, אבל...‬
‫קדימה!‬
‫בלי לרוץ.‬
‫זה לא הוגן!‬
‫יש לנו הזמנה לשלושה על שם זורדיני.‬
‫למה אתה תמיד נותן את השם שלי?‬
‫זורדיני, שלושה אנשים. נכון?‬ ‫-כן.‬
‫נהדר.‬
‫שנלך אחרייך?‬ ‫-אקח אתכם לשולחן שלכם.‬
‫מה הוא אמר לו?‬
‫אל תאכל לחם. אתה תהרוס לעצמך את התיאבון.‬
‫תחכה לאוכל שלך.‬
‫אני אגיד לכם משהו ואז אכחיש זאת.‬ ‫ולעולם לא אזכיר זאת שוב.‬
‫בסדר.‬
‫ערב טוב, רבותיי.‬ ‫-שלום.‬
‫להביא לכם מים? מוגזים או רגילים?‬
‫רגילים.‬ ‫-מוגזים, בבקשה.‬
‫רק תן לנו את תפריט היינות, בבקשה.‬ ‫-על מה דיברת?‬
‫שמפניה? ודובה או פראטה?‬ ‫-פראטה.‬
‫אתה משלם.‬ ‫-למה אני?‬
‫כי הגעת אחרון.‬
‫אז? על מה דיברת קודם?‬
‫הייתי דופק את כולן,‬ ‫90 אחוז מהנשים במסעדה הזאת.‬
‫הייתי דופק את כולן.‬ ‫-באמת?‬
‫מוכנים להזמין?‬ ‫-שאלה.‬
‫לכמה סועדים מיועד ה"פלאטו רויאל"?‬ ‫-לארבעה.‬
‫אנחנו שלושה, ונזמין אותו לשלושתנו.‬
‫משהו לשתות?‬ ‫-דום פריניון.‬
‫בחירה מעולה.‬
‫ועליי להוסיף, אפילו מבלי לראות אותן.‬
‫באמת? אפילו מבלי לראות אותן?‬
‫בעיניים מכוסות, כן.‬ ‫-גם אני.‬
‫מה?‬
‫מבלי לראות אותן. כל הכבוד!‬
‫בחייך.‬ ‫-אדוני.‬
‫מצוין.‬
‫אני אפתח, תודה.‬
‫לא, תעזוב.‬ ‫-בבקשה, אדוני.‬
‫אמרתי, בבקשה.‬ ‫-אדוני, תעזוב, בבקשה.‬
‫עזוב!‬
‫זה עניין של עיקרון. ‬ ‫-עיקרון.‬
‫תסמוך עליי.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫בעצם, לא רק 90 אחוז מהנשים במסעדה הזאת,‬
‫אלא בעולם. ‬ ‫-באמת?‬
‫אז כשאתה אומר 90 אחוז, ‬ ‫אתה באמת מתכוון ל-90 אחוז?‬
‫מה לא בסדר עם 90 אחוז?‬ ‫-אני רק רוצה להבין.‬
‫כי אם זה 90 אחוז, זה כולל את הנשים שלנו.‬
‫כן, זה נכון, לורנצו. ברור.‬
‫בסדר. אז היית דופק את אשתי.‬
‫בטח.‬
‫אני מתכוון שהיית דופק... שמעת מה הוא אמר?‬
‫מה לא בסדר במה שהוא אמר?‬ ‫-שהוא היה דופק את אשתי.‬
‫אז תשאל אותו למה, ותפתח גם את זה.‬ ‫-למה?‬
‫כדי להגן עליך.‬
‫להגן עליי ממה?‬
‫תקשיב... אתה מחבב אותי, נכון?‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫כגבר, כאדם, אתה מחבב אותי?‬ ‫-כן. אחרת לא הייתי חבר שלך.‬
‫היית רוצה שאשתך תזדיין ‬ ‫עם מישהו זר, עם פולש,‬
‫מישהו שאתה לא מכיר, שאולי הוא חלאה?‬
‫מה זה קשור?‬ ‫-זה קשור. תענה לי.‬
‫ככה, זה בכלל לא הגיוני.‬
‫זה כן הגיוני.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אם הייתי דופק את אשתך, ‬ ‫היא הייתה מוגנת איתי.‬
‫מוגנת?‬ ‫-כן. וגם אתה.‬
‫כן, זה נכון. אתה תהיה הרבה יותר מוגן איתו.‬
‫בואו לא נהיה צבועים או שוביניסטים.‬
‫"כן לגברים, לא לנשים."‬
‫כן, זה תקף גם לנשים.‬ ‫-זה תקף גם לנשים.‬
‫אבל מה תקף גם לגברים וגם לנשים?‬
‫האחוזים, זאת מתמטיקה פשוטה.‬ ‫-לא, זאת לא מתמטיקה. זאת סטטיסטיקה.‬
‫בסדר. אם זאת סטטיסטיקה, למה אני ‬ ‫לא יכול להיות בעשרת האחוזים האחרים?‬
‫למה אתם צוחקים, לעזאזל?‬ ‫-כבר מאוחר מדי בשביל זה.‬
‫אתה יודע משהו?‬
‫לא, אני לא.‬ ‫-אתה? לא.‬
‫זה מאוחר מדי לכולנו, במיוחד בשבילך.‬
‫כבר מאוחר.‬ ‫-מאוחר למה?‬
‫איחרת. מאוחר מדי.‬ ‫-למה?‬
‫הנה! איזה יופי.‬ ‫-נהדר! בראבו.‬
‫נהדר!‬
‫אתה הכי טוב שיש!‬
‫בכל אופן, העניין הוא, אם תחשוב על זה,‬
‫אנחנו לווים כסף ‬ ‫כדי לקנות בתים גדולים יותר,‬
‫לקנות את הטלפונים החדישים ביותר, ‬ ‫מכונית חדשה,‬
‫אנחנו משלמים שהילדים שלנו ילמדו אנגלית,‬ ‫וכל זה בשביל מה? מה?‬
‫למה? אני שואל אותך.‬
‫בשביל מה?‬
‫בשבילה.‬
‫בשבילה?‬ ‫-איזו מהן?‬
‫זאת.‬
‫לא, לא זאת!‬
‫למה?‬ ‫-מה זאת אומרת למה?‬
‫הוא אומר שכשאנחנו דופקים מישהי,‬
‫אנחנו דופקים את עצמנו, אתה מבין?‬
‫אנחנו לא דופקים מישהו אחר,‬ ‫רק את עצמנו. נכון?‬
‫לא, כשאנחנו דופקים אישה,‬ ‫אנחנו דופקים את אלה שדופקים אותה.‬
‫זה נרקיסיזם.‬
‫זהו זה.‬
‫לא, כי נרקיסוס שנא את עצמו. ‬ ‫הוא לא אהב את עצמו.‬
‫נכון. הוא השליך את עצמו לים.‬
‫לא... לים?‬
‫-לא, זה היה אגם.‬ ‫-אגם?‬
‫לאגם, הוא היה אומלל.‬ ‫ אדם אומלל ששנא סיכונים...‬
‫איזה סיכונים?‬ ‫-הסיכון להיכשל.‬
‫אז אנחנו מדוכאים...‬
‫אתה בטוח מדוכא.‬ ‫-אתה מדוכא.‬
‫תראו שם.‬
‫מה זה?‬ ‫-תראו מי מגיעות.‬
‫מאחר שאתה כל כך אוהב לדייק...‬ ‫זאת הייתה בריכה, בעצם.‬
‫מה?‬ ‫-זאת הייתה בריכה, בעצם.‬
‫כן.‬ ‫-רואה?‬
‫הייתי הולך עם מישהי כמוה.‬
‫אני מעדיף את זאת בשמלה האדומה.‬
‫לא, לא אני.‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬