God middag, Brandon High School.
Ikväll är det en stor kväll på skolan,
en kväll med underbara föreställningar där Squirrel Girl och Ms. Marvel skildras.
När man är tonåring, växer upp och utvecklas
och man kommer på vem man är
finns det inget bättre sätt att komma på
och utforska det än genom teater och att agera.
Men eleverna har stor press på sig.
När de ska ställa sig framför skolkamraterna och agera
riskerar de sin cred där ute.
Jag trodde aldrig att jag skulle stå på en scen och säga nåt.
När jag står där framme försvinner det jag ska säga genast.
Med teater tvingas man ut från sin skyddade zon.
-Herregud. -Hör på, du klarar det.
-Tre minuter! -Hej, mannen.
Jag är lite nervös. Jag har fjärilar i magen.
Pjäsens budskap är att möta sin fruktan.
-Okej. Vi måste gå. -Ska till min plats.
Det gör vi alla.
Tre månader tidigare
Brandon i Florida är en stad, i huvudsak centrerad kring en riksväg
och allt har spritts från vägen...
Teateravdelningen Regissör
...och har sakta byggts bort från vägen.
Brandon är känt som en bra mellanlandning...
Brandon High Schools rektor
...mellan storstadsaktiga Tampa och lantliga Plant City.
Brandon High School är en väldigt traditionell kvartersskola.
En typisk modern gymnasieskola, inte nåt som man ser på TV.
Det är på riktigt.
Vi har ungefär 1 800 elever i år.
Vi är en bidragsskola,
vilket innebär att 68 % av eleverna får gratis eller reducerad lunch.
När våra elever kommer hit
söker en stor del av dem tröst eller nåt slags riktigt hem
för att de kanske inte har det hemma.
Idag möter pojkarnas tennislag East Bay.
Softball spelar mot Durant och baseball mot Newsome.
Bägge är hemmamatcher och börjar kl. 19.00. Heja Eagles.
Skolan är känd för sina idrottspersoner,
många års delstatsmästerskap
och inte nödvändigtvis för sitt teaterprogram.
Jag minns under min high school-tid...
Regissör, teateravdelningen
...kunde jag gå till min teaterfamilj och jag vill ge eleverna det.
Courtney nämnde att hon ville undervisa drama på heltid.
Teateravdelningen var en efter-skolan-klubb.
Det var inget etablerat heltidsprogram med sex lektioner per dag.
"Vi måste få upp antalet för att generera lektioner,
vi måste få elever som vill studera ämnet."
Hon letade efter nåt som riktigt engagerade eleverna,
och hon fick deras input och feedback.
Marvels pjäser var nåt som verkligen tände dem.
När jag kollade vilka pjäser som kunde licenseras för säsongen
stack Marvels Spotlight-pjäser ut.
De är en samling pjäser om figurer i Marvels bekanta universum
och alla gymnasieskolor kan framföra dem.
Varje pjäs är skriven för gymnasiet.
De är skrivna för gymnasieelever och deras läggning,
saker de går igenom på ett sätt som de inte inser,
"Oj, jag går igenom det här", för det är en superhjälte som gör det.
Bara intresset och kärleken till Marvel som jag såg i klassrummen
fick mig att vilja säga: "Ja, det här blir coolt."
Kanske det drar mer intresse till teaterprogrammet...
...och om inte, kanske mina elever lär sig något.
Hejsan. Hur mår ni?
Ni kan komma in. Ja.
Inga mobiler. Ladda dem eller lägg dem i väskorna.
Två klasser kommer att framträda i år.
Lägg undan era grejer.
Ni behöver bara en penna och väskorna ska dit bort.
Sjätte lektionens elever ska göra Ms. Marvel.
De är förstaårselever inom drama.
De flesta har aldrig gått på en dramalektion förr.
Jag ska ge er ark med några repliker.
Det kanske inte blir rollen som ni får till slut,
det är bara för att se vilka val ni gör när ni läser.
Verkar det vettigt?
Jag fick just ett papper
som jag fick ett par minuter att studera och sen "Pang!"
Sjätte lektionen
Jag måste göra det.
På baksidan finns Ms. Marvels ursprungsberättelse.
När ms Kyle berättade att vi skulle göra en Marvelpjäs,
blev många ivriga.
Ni måste också vara goda publikmedlemmar.
Vad innebär det att ni måste göra efter nån har provspelat?
Okej. Då kör vi.
När du är redo, ta ett andetag och du klarar det.
Är du okej? Sätt igång.
Jag kände jag hade allt under kontroll när jag gick in.
Men när jag stod i rampljuset...
Sjätte lektionen.
...kom jag av mig.
Jag var nervös över att agera för jag visste inte...
Sjätte lektionen
...hur det skulle gå och det var första gången.
Det var nervpåfrestande, läskigt.
Jag hoppas på rollen som Kamala Khan.
Hon är en riktigt intressant figur
och jag hittade ett sätt att relatera med henne,
bättre än med nån annan superhjälte som jag har läst eller sett.
Hon har en bit av alla superhjältar i sig,
förutom att hon är en vanlig tjej.
Ms. Marvel handlar om Kamala Khan.
Hon är en gymnasieelev
och hon har polymorfiska krafter.
Hon får jättenävar,
nävarna kan växa, och hennes fötter kan växa.
"Tänk inte ens på det, träd."
Kan jag ta mig an bovar och banditer, kan jag ta mig an dig."
Hon räddar livet på nån
och det är då hon börja tänka: "Jag kanske kan bli en superhjälte."
"Vilken kväll. Jag var osynlig. Jag var fräck och superstark.
Ja. Jag var grym."
Men hon lever ett dubbelliv. Superhjälte om natten...
Sjätte lektionen
...och som vanlig elev under dagen.
Alla i skolan ser att Kamala inte har tid för skolan.
Hennes gode vän Bruno skyddar hennes hemlighet.
"Jo, jag var förälskad i henne
men hon visade aldrig nåt intresse, va?"
"Hon har, skulle jag kunna säga, ett deltidsjobb."
"Ikväll var min bästa fajt.
Jag är säker på att det är på nyheterna nu."
"Ms. Marvel, Jersey Citys nya lokala hjälte."
"Hur kunde jag inte hamna i nyheterna?"
Hon vill bara få erkännande för sitt hårda arbete.
Hon kämpar alltid för att få det men blir modfälld när hon inte får det.
Sjätte lektionen
"Vad sker på min älsklingsfansida?
Ingenting?"
Det får henne lite missmodig,
så hon skriver berättelser om hur hon räddar dagen.
"Ska man få nåt gjort ordentligt får man göra det själv."
Till slut inser Kamala
att hon behöver lämna datorns skärm.
Det som betyder nåt är hur hon ser sig själv och inte hur andra ser henne.
Tack.
Okej, då kör vi.
Sjunde lektionen är mina andra- och tredjeårselever.
Så de har studerat drama tidigare år på gymnasiet.
De sätter upp Squirrel Girl Goes to College.
Det är en helt annan pjäs.
Sjunde lektionen
Man ser inte nåt jätteseriöst eller jättemörkt.
Det är mer komiskt, va?
De som vill visa vad de går för, i de större rollerna,
kommer att försöka att sticka ut.
Jag ville verkligen få rollen som Squirrel Girl.
Madi, din tur.
Det känns som jag relaterar till henne.
Superhjältar handlar om personlighet. Det handlar om ens mentala styrka.
-Bra? -När du är redo.
Jag vill visa upp mig och säga: "Jag kan vara den här personen."
Sjunde lektionen
"Jag kan vara en av Marvels superhjältar."
Squirrel Girl Goes to College handlar om Doreen Green,
som har utvecklat ekorrförmågor och förmågan att tala med ekorrar.
Sjunde lektionen
Doreen går på universitetet.
Hon tar med sig bästisen Tippy-Toe, som är en ekorre.
Men Doreen vill ha mänskliga vänner.
"Nu när jag är vuxen är mänskliga vänner...
"...de är bara mänskliga."
Hon blir riktigt god vän med Nancy och Tomás,
men hon är en superhjälte som kämpar med:
"Kan jag anförtro er hemligheten?"
"Om de ballar ur?"
"Tänk om min hemlighet blir en börda för dem?"
Men då kliver M.O.D.O.C. in.
Sjunde lektionen
"Jag kopplar deras hjärnor till min, suger ut all kunskap..."
"...omvandlar det till kod och erövrar världen."
M.O.D.O.C. är en vanlig skurk. Han är på jakt efter Squirrel Girl...
Sjunde lektionen
...och ta över världen, varje skurks dröm.
Till slut...
Sjunde lektionen
...ser man henne slå sig samman med sina vänner
och de hindrar M.O.D.O.C. för att hon till slut avslöjar vem hon är.
Sensmoralen är, man bör lita på sina vänner.
Man bör lita på dem man håller av.
Tack.
Och det var det.
Tack.
Vänta, jag har den där lektionen sen.
Tio veckor till föreställning
Rollbesättning är alltid stressigt,
men auditionerna var det jag baserade allt på.
Jag försöker göra det väldigt opartiskt.
Vissa av ungarna vet jag blir väldigt besvikna.
Jag vet att andra betraktar på listan
och jag hoppas att de blir glada och begeistrade att jag tror på dem...
...för det här är en klassproduktion.
Det handlar om att lära. Inte bara: "Kasta in dig på scen och sätt igång."
-Herregud. Jag kan inte vänta. -Jag undrar vad vi får.
Jag tror du blir M.O.D.O.C. och jag Doom.
-Om jag får M.O.D.O.C. skulle det... -Blir det som en tandemduo.
Alla börjar i princip på samma nivå
och de behöver arbeta tillsammans.
Det behöver bli deras pjäs, att de äger den.
Och äger de varje individuell del blir det framgång.
-Den är inte uppe än. Men snart! -Den är inte uppe än.
Herregud!
-Jag trodde jag hörde fotsteg. -Kommer hon upp nu?
Det händer. Rowan springer hitåt.
-Det händer. -Det är definitivt inte Rowan.
-Backa undan. -Alla, backa undan.
-Kom igen. -Jag är tillbaka.
-Har hon satt upp namn? Ska det... -Vad i...
-Stanna där. -Stanna.
Stanna tills dörren är stängd.
-Det är dörren. Stanna där. -Jag håller kortisen.
-Jag är Brightmind. -Åh, herregud!
-M.O.D.O.C.! -Är du M.O.D.O.C.?
Jag blev superskurken M.O.D.O.C.
Så jag ska ge er lite lömsk komedi.
Nåt som är skurkaktig,
men lättsamt, för det är en skolpjäs.
Jag är Doreen!
Åh, herregud!
Jag blev Doreen, Squirrel Girl.
Därför var jag...
Jag blev definitivt förvånad.
Typ, huvudet smäller av och allt blir... konfetti.
Jag fick huvudrollen.
Jag visste du skulle klara det. Jag sa ju det.
Jag fick rollen som Kamala Khan.
Jag är jätteivrig.
Jag skakar så mycket. Svara.
Jag tror jag är chockad.
Jag vet inte hur jag ska känna mig.
Var är du?
Jag är nån långt ner.
-Åh, du är Mike. -Just där.
Så du är Brunos flickvän.
Okej.
Jag är spänd och det betyder mycket för mig att få delta i det här.
Jag skakar inte. Jag håller inne med upphetsningen.
Men när jag kommer hem, blir jag...
Madis mamma i telefonen
-Hej. -Hej. Vet du vad?
Vadå?
Jag är ekorrflickan, Squirrel Girl.
Hurra!
Jag vet.
Herregud, Madi!
Jag vet, det är galet.
Ms Kyle berättade, att vi skulle göra Marvelpjäserna
och jag trodde aldrig att nån som jag skulle få en roll.
Jag hoppades men jag ville inte hoppas för mycket.
Fattar du?
-Jag kan inte hoppas för mycket... -Men att se Squirrel Girl...
När jag såg henne blev jag förvånad.
Hon var tjock, hon hade kurvor
och rött hår och hon hade fräknar.
Jag sa: "Herregud. Är det en superhjälte?"
Tjejen!
Grattis!
Tack.
Jag måste sluta men jag älskar dig.
Jag älskar dig med.
Okej, hej då.
Hej då.
Det var min mamma.
-Okej ni, nu kör vi. -Ja, fröken.
Nio veckor till föreställning
Fort, fort.
Släpp väskor och mobiler. Ni behöver bara en penna och ett manus.
Placeringsrepetition
Okej, då sätter vi igång, sidan 26.
Följ med även om ni inte är med på sidan.
Okej.
Bri klättrar genom fönstret...
...över skrivbordet...
"Behöver mat."
"Är det så här jag uppfostrat min dotter?"
"Vad har du att säga till ditt försvar?"
Sensmoralen i Ms. Marvel att tro på sig själv i första hand
och bry sig om hur du ser på dig själv
är väldigt nödvändigt för tonåringar.
"Ingen vet vem Ms. Marvel är."
"Tyst, du vill väl inte att hela skolan ska få veta?"
Eftersom de är omgivna av så mycket negativitet...
"Och när hon föll ned från brandstegen
kunde jag inte hjälpa det. Jag nästan dog av skratt."
"Jag kan föreställa mig det."
"Kallar hon sig Ms. Marvel? Mer som fröken Rena Katastrofen."
Alla skrattar.
"Snälla, säg att nån gillade min berättelse.
Efter dan jag hade?
Googlelarm! Är jag i nyheterna?
Ammi, vad gör du här?
Inte här. Det här är superhjältegrejer.
Du skulle inte förstå."
Jag har alltid älskat att agera sen jag var liten.
Jag brukade göra uppvisningar för familjen.
Hela min familj trodde på mig...
"Du blir en stjärna en dag. Du kan det här."
Ju äldre jag blev, eftersom jag fortfarande var intresserad,
berättade min vän om Blake High School.
Det är en konstnärlig skola och jag sökte till drama.
Jag trodde jag inte skulle komma in men det gjorde jag och jag blev...
Jösses, jag blev så glad.
Redan första veckan hade vi en audition till en pjäs.
Jag låtsades som om jag visste vad jag gjorde
men jag hade aldrig sett en pjäs i hela livet...
...och jag presterade jättedåligt.
Det slutade med att jag grät och tjöt för att jag hade skämt ut mig.
Med tiden blev jag väldigt ängslig.
Jag kämpade mycket.
Så mamma tog mig ur Blake.
Jag blev inskriven på Brandon.
När jag lämnade Blake, kändes det som jag hade lämnat min dröm.
Okej. Är allt bra? Vi sätter igång.
Men så mötte jag ms Kyle.
Okej, Jessica... Var än hon är. Där är hon.
Med ms Kyle kunde jag ha enskilda samtal.
När vi började pjäsen, sa hon:
"Hur relaterar du till figuren och det hon går igenom?"
Försök inte ens, träd.
Kan jag ta mig an skurkar och banditer, kan jag väl ta mig an dig.
Kamala är besynnerlig och skojig.
Hon har en liten vänkrets och hon gillar att bli accepterad.
Hon gör sig gärna till.
Senare inser hon att den fasaden inte är den hon är
och hur hon kan bli accepterad.
När hon blir sig själv blir hon accepterad.
En gång var jag mig själv...
Ikväll var min bästa fajt.
Jag fick rollen som Kamala.
Ms. Marvel, Jersey Citys nya lokala hjälte.
Att ge Briana rollen som Kamala kommer att ge henne självförtroendet
att få veta hur bra hon faktisk är.
Mina drömmar är inte över.
Det här är bara början.
Det var ännu en typisk kväll i Jersey City.
Vänta, det var fel replik.
Det var sent på kvällen
och ett rån pågick i Jersey City Deli.
Åtta veckor till föreställning
Jag behöver sex stolar. Kom igen.
Jag ljög, sju.
-Sju stolar? -Sju.
En ska vara här.
Joey, i den här scenen går du rakt fram när du talar med dem.
Jag skulle inte säga att vi gör framsteg med replikerna eller med själva pjäsen
men alla är bekväma med att veta vem deras karaktär är.
"Jag är er vikarie, professor M.O.D.O.C.,
M-O-D-O-C."
Jag spelar M.O.D.O.C.
Jag kan relatera till honom för att han har allt uträknat.
Han vet vad han tänker göra innan han gör det.
"Jag har hört att ni är de smartaste på Empire State-universitetet.
Så jag vet att ni kan klura ut det här problemet."
Svarta tavlan.
Jag tror att när jag har satt före mig nåt gör jag det.
"Men det är en svår nöt att knäcka."
"Just det."
"Tack för idag."
Sjunde lektionen börjar bli lite bekvämare,
men sjätte är i stort sett en introduktionsklass.
Kom ihåg att kroppen ska vara öppen mot publiken.
Börja där hon stiger upp från sängen,
typ som Captain Marvel eller Iron Man.
De börjar bli vana vid processen vid det här laget.
"En spegel är värdefullast itu. Ge ditt hjärta..."
Var det din replik?
-Jag var inte färdig. -Var du inte?
-Det är okej. -Okej.
"En spegel är värdefullast itu.
Ge ditt sanna hjärta. Låt stoltheten skingras."
Ni alla...
-Är det min replik? -Ja.
Okej. "Ge ditt sanna hjärta. Låt stoltheten skingras.
En spegel är värdefullast itu."
Mår du bra? Vad är galet?
-Vad gör du? -Okej.
Jag försökte få en chans att...
Jag vet inte vart jag skulle gå.
Jag vet att jag skulle sträcka ut armen.
Jag vet var jag borde gå...
Även om det här inte är obligatoriskt och jag inte valde det själv,
är jag faktiskt glad att skolan valde det åt mig.
Innan jag började här i klassen,
trodde jag aldrig att jag skulle stå här och faktiskt säga nåt.
Jag vet inte. Det betyder mycket för mig för jag brukade...
...jag är fortfarande lite osäker.
Det känns som jag ska stöka till det och alla kommer att skratta.
Jag knyter an med Kamala Khan så...
...för hon försökte passa in
och jag minns ibland när jag försökte det men det aldrig funkade.
Jag föddes i Bayamón i Puerto Rico
och blev diagnostiserad med cancer som spädbarn.
Jag fick stanna på sjukhuset några år.
När cancern var botad, skilde sig mina föräldrar
och till slut flyttade vi till Texas.
Efter det var det bara jag och mamma.
Vi talade ett annat språk och hade annan hudfärg,
så det var riktigt svårt att passa in.
Men för cirka tre år sen flyttade vi till Brandon...
...och jag mötte Briana.
Ery är min bästa vän.
Vi bor bokstavligen ett par dörrar ifrån varann.
Jag vet att Ery har en massa ångest.
Jag har varit väldigt ängslig.
Det är svårt eftersom det bokstavligen bryter ner en
och orsakar en att inte göra det man vill.
Briana är väldigt hjälpsam.
Hon lugnar mig när hon är i närheten, när jag repeterar.
Hon dömer mig inte.
Hon är högljudd, vilket betyder att jag också kan vara det.
"Att vara en hjälte handlar inte om hur bra man mår
eller glamorös man ser ut när man är ute för att rädda världen.
Det handlar om att fortsätta..."
"...fortsätta att göra det rätta
-oberoende." -...oberoende."
Jag var tvungen att genomgå det själv.
Det tog så många år att komma ut ur skalet
och jag vill inte att hon ska genomgå det.
Hon har möjlighet att visa själv nu
och jag vill att hon tar chansen.
Hon lärde mig att det är bättre att sticka ut än att passa in.
Hennes vänskap är det jag behövde mest i mitt liv.
Och vad tycker ni om pjäsen?
Fyra veckor till föreställning
-Hm, jag tycker... -Jag gillar den.
Du då, Rori? Gillar du den?
Tycker du att nån av pojkarna kan ha en rosa cape?
-Jag tycker... -Vad sker med mitt träd?
Jag gör ett träd, nåt jag inte kan göra här...
Teaterteknikelev
...för vi får inte ha elverktyg.
Så jag måste göra trädet hemma...
...och jag har inte så mycket att göra.
Jag är han som gör trädet och det är ungefär allt.
Så vi drar igenom pjäsen som på riktigt.
Ni få ha manuset på er så länge ni inte är på scen.
Okej? Då kör vi.
Idag måste ungarna vara utan manus
och det innebär att de måste ha memorerat hela manuset.
Vänta, vadå? Det var inte rätt scen.
Vänta, jag har många repliker i den här.
Sjätte lektionen har en annan dynamik.
Du måste vara på scen för det här, Jamaul. Flytta det hitåt.
Vi har 12 skådespelare som är helt nya...
Precis där. Perfekt. Grymt.
-Men de lär sig. -Ska jag vara här? Jag vet inte.
-Ja, du kan vara där. -Jag har redan sabbat det.
Jag ska ge dig en skrivplatta som du kan ha roligt med.
-Låt oss ta från du förstår i... -Du kan fortsätta härifrån.
-Jag tar mig förbi. -Okej. Gå framåt.
Vad är den riktiga första repliken, "Hej"?
-Ja. -Okej.
-Hej. -Hej.
Använder du nån av de extra solpanelerna?
Nej.
Har du nåt emot om jag...
Kom igen, Bri.
Flera har flera roller, så det går långsammare för dem.
"Vet du att skolans könsgap, av de 15 miljoner flickorna...
-Sakta ner. -Det går bra. Andas. Du klarar dig fint.
Jag minns de små delarna men de stora...
...kommer att ta mig lite tid att komma ihåg.
"Du är en stark, oberoende, modig, tapper kvinna,
och du är vacker som du är."
Okej, vi ska ta en paus. Kom ut hit, allihopa.
Så...
...när jag sa utan manus idag, så menade jag utan manus, okej?
-Ja. -Ja.
Ni måste titta igenom texten
och speciellt placeringen och sånt. Okej?
På kalendern som jag gav er fanns det tid efter skolan
då jag är tillgänglig att jobba med er om ni behöver.
Idag är första tillfället.
Precis som med allt ni gör, ger övning färdighet.
Okej, klockan ringer om 30 sekunder.
-Finns du här hela veckan, ms Kyle? -Ja.
Tack för idag.
Jag är så rädd och vet inte varför. Jag är aldrig så här nervös.
Du är rädd att stöka till första repliken. Jag kan se det.
Då kör vi.
Scen ett: "Början."
För sjunde lektionen är ensemblen med för det mesta.
De är redo.
Låt mig hjälpa dig med det här.
Nej, jag kan. Vi ses imorgon. Hej då.
Du är stark, tjejen.
Majoriteten har vana av det här.
Så du är min nya rumskompis?
Ja, jag heter Doreen.
Så, du har mött Tomás?
Du menar den jätteheta, snygga, charmiga grabben
som talade till mig på ett varmt, nyfiket och respektfullt sätt?
Ja, han.
Märkte inte det.
"De smarta, ambitiösa ungarna
kommer att ta hela natten med att lösa problemet."
Jag gick igenom mina repliker för jag försökte få det
så perfekt som möjligt istället för att blanda ihop det.
Och imorgon kopplar jag deras hjärnor till min,
suger ut all kunskap och förvandlar det till en ovärderlig algoritm.
Istället för "algoritm" är det "kod". "Kod att erövra världen."
-"Och förvandla till en ovärderlig..." -Nej, bara "kod".
"Kod att erövra världen." och sen säger du "Ha ha ha."
Och förvandla det till kod för att erövra världen.
När jag var liten måste jag lära mig bibelverser nästan varje vecka.
Hade jag inte memorerat de flesta blev jag bestraffad.
Jag brukade sitta och tänka:
"Hur länge ska det ta mig att minnas det här?
Om jag inte minns det i tid
vad kommer att ske ikväll när jag kommer hem?"
Att lära sig verserna gjorde att jag skapade en attityd
att jag måste säga varje rad absolut perfekt.
Och nu har det överförts till teatern.
Ännu en gång, är ni beredda att lära?
Ja!
-Data! -Vetenskap!
Underbart. Låt oss sätta igång.
Ljus ner.
Bra jobbat, alla.
Det var... jag njöt.
-Jag försökte. -Kören var så bra.
Men titta igenom era repliker, snälla,
för vissa saker sas fel eller bitar av repliken utelämnades.
Men ni hade bra flyt så vi ville inte stoppa er. Okej?
Fröken, kan jag få fråga en sak?
Visst. Vi sätter oss.
-Jag har problem med mina repliker. -Vad står på?
Vill du börja med den vi gick igenom idag?
-Visst. -Okej.
Det är mer i vilken ordning eller komma ihåg vilken del av manuset?
Jag brukar bli förvirrad av bägge klassrumsscenerna.
Okej.
Ibland kan det bästa lösningen vara att göra en resumé.
Vad är meningen med ett ordsvall mot ett annat:
"Först det här, sen kommer det andra."
Så jag kunde göra ett stycke av det här som
"Hennes stöld." En bit av det här...
I början valde Jamaul att inte tala med nån
utan bara var för sig själv, hörlurar, med plattan, i huvjackan
typ: "Jag måste studera det här."
Men nu har jag märkt att han försöker mycket mer.
-"...ner till stationen." -Ja.
Ja, ni kom in tidigt idag.
Om man sagt för fem år sen att jag skulle vara med i en pjäs
skulle jag ha blivit förvånad.
Jag är en blyg person och nervös för teatern
för jag vet inte hur jag ska agera inför alla.
Jag var utan mamma när jag växte upp.
Jag växte upp med pappa men han ägde ett åkeri...
...och han var tvungen att arbeta mycket.
Jag minns att jag åkte med i lastbilarna med pappa...
...i stort sett hela dan och långa nätter.
När jag blev äldre måste jag gå i skola och inte åka med i lastbilarna.
Mamma och Jamauls pappa var vänner sen länge...
Jamauls adoptivbror
...så vi började ta hand om honom så han slapp åka med sin pappa.
Kyles mamma körde mig överallt.
Hon tog mig till skolan. Hon hjälpte till med läxorna.
Hon hjälpte mig att anmäla mig till football, basket och löpning.
Hon var som en mamma.
Det är vad, 21?
-Nej, 24. -Tjugofyra?
Det kallas 24 nu efter Kobes död.
Kyles familj adopterade mig, typ...
...och han sa: "Jag ska bli din storebror."
Få se vad du kan. Kom igen.
När jag var 16, flyttade Kyle och hans mamma till Brandon.
En gång till.
Okej.
Vill han flytta från där hans pappa...
Det var ett svårt beslut.
När jag flyttade till Brandon
lämnade jag många vänner och visste inte hur jag skulle passa in.
När jag valde ämnen, sa studievägledaren
att drama kunde låta bra, även om jag var nybörjare.
Jag visste inte riktigt vad jag skulle få lära mig
utan följde bara med.
Till att börja med ville han inte tala så mycket om det.
Efter ett tag kom han hem och började tala mer om det
och berättade om olika saker de försöker i skolan
och att han fick den här rollen.
Bruno är lite stöddig.
Typ, hjärnan i gruppen.
-Så du är hjärnan i gruppen. -Ja.
Jag har sett att han börjar gilla det.
Det tar lite tid att bli bekväm runt människor.
Har jag problem med att minnas replikerna hjälper klasskamraterna mig.
Jag insåg att det finns tillfällen där ute som jag inte har insett tidigare.
Agera alltid som om du är cool.
Två veckor till föreställning
-De här blir perfekta. -Det finns en tråd på den här.
-Oroa dig inte för trådar. -Jag skulle inte oroa mig för det än.
-Vi gör bara en storleksprovning nu. -Okej.
Det här är byxorna som vi tänkte göra till shorts.
De är jättestora.
Nej, de är mina små shorts.
Jag vet inte hur jag känner för det.
Jag började agera när jag var runt nio.
Jag var riktigt självsäker.
Jag älskade att vara på scen och...
"Se på mig. Se vad jag kan."
När jag började i mellanstadiet blev det helt annorlunda.
De sa: "Du kan inte sjunga",
eller så sa jag: "Jag är så smal. Jag är så söt."
men de sa: "Du är inte smal eller söt. Tyst."
Det stökar till det i hjärnan och får en att tänka:
"Om de säger så, måste det vara sant."
Okej, gå och hämta kostymen för jag måste prova jackan.
Provrummet till höger har mer ljus.
Provrummet till höger.
Ja.
Det jag märkte var, att när jag inte såg mig själv
kände jag mig som en vinnare och att jag var supersöt.
Och sen såg jag mig i spegeln och träffades omedelbart av:
"Du är inte vad du tycker du är."
Jag kände att för att vara skådespelare
behövde jag vara rolig på grund av min vikt.
Jag behövde dra tjockis-skämt och sånt.
-Jag tror att jag är redo... -Vet du att du är redo?
-Ja. -Okej. Ett, två, tre.
Genant långa byxor men det är okej för de ska kortas.
-Det är okej. Det är kostymprovning. -Ja.
Ska vi ta dig fram till spegeln?
-Ja. -Här borta.
Okej.
Att se Squirrel Girl
och läsa om henne, att hon är så orädd för egen del och inte bryr sig...
...det väckte mig och jag tänkte: "Vänta lite."
Okej. Okej, det här är coolt.
Okej, vi har satt det samman.
-Hur känner du dig? -Bra.
Hon är inte smal och hon kan vara en superhjälte.
Och jag tänkte:
"Jag är inte smal. Jag kan vara vad jag vill."
Varsågod, Squirrel Girl.
Det fick mig att inse att inte bara min mentalitet förändrades
utan jag kände att även världens mentalitet gjorde det.
Hej. Jag heter Doreen Green.
Okej.
Jag tror vi har det.
En vecka till föreställning
Okej, hör på.
Så...
...vad sa jag om era repliker? Var vadå?
-Högljudda. -Var självsäkra.
-Det med. -Jag är glad Haley sa det.
-Det med. -Ja, det med.
Var självsäkra. Ni kan pjäsen. Okej?
-Vi klarar det. -Okej?
Vi kan det. Coolt. Sätt fart.
Det var sent om kvällen och ett rån pågick på Jersey City Deli.
-Titta! De har vapen! -Åh, nej! Vi ska dö allihop!
Hon kommer att skydda oss. Hjälp!
Med Ms. Marvel ger de varann styrka.
Och om nån inte gör det den förväntas göra,
fungerar inte ensemblen.
Och återigen glänste Ms. Marvel
och förhindrade ett avskyvärt brott att utvecklas på hennes gator...
Mitt fel. Ursäkta.
...i hennes älskade stad.
Ljus ner.
Scen tre. Okej.
Briana känner definitivt av pressen att vara Ms. Marvel.
Det handlar om henne.
-Fröken... -Ja.
...kan jag få ta en snabbtitt i manus?
-Kan jag få ta en snabbtitt i manus? -Nej.
Sätt fart.
Kom igen.
Vänta.
Jag tror på dig. Du kan det här.
Hon och jag hade flera samtal om att återfå självförtroendet.
Så jag var misstänksam ett litet tag.
Jösses. Så jag var...
Kom igen.
-Så jag var konfunderad ett tag. -Varsågod.
Hon såg verkligen misstänksam ut.
-Briana. Bri. -Hon är väldigt elak.
Mår du bra?
Nej, jag klantade till det...
-Det är okej, du är okej... -Nej.
-Du är okej. Det är bara en repetition. -Nej.
Huvudproblemet som hon och jag har talat om är karakteristiken...
...som byggs upp när hon kan släppa manus och bara vara sig själv.
Okej, allihop kommer ut.
Jag vet att ni kanske inte känner det,
för ni säger redan att det inte gick bra. Men det gjorde det.
Vi kan pjäsen. Vi kan bara inte våra repliker.
Hör på, och det gäller även resten av er i scenerna.
Om ni känner: "Okej, det är två repliker innan min
och de inte kommer dit, låt mig få fortsätta och säga min."
Okej? Flytta scenen.
Verkar det vettigt? Okej?
Vi kommer att bli sena. Jösses.
Det har jag inget emot.
Men jag. Jag är alltid sen till lektionen.
Jag är också rädd med hågkomsten, med repliker. Jag vill se till...
Ja, vi är båda dåliga på att komma ihåg saker.
Jag är cool med placeringen. Det är bra.
Men när jag inte ska göra nåt
när det inte är specifikt, blir jag:
"Det här är tillfället att glänsa och göra det jag kan."
Men jag blir så rädd att jag inte gör det.
Jag har huvudrollen så jag känner att jag måste...
-Du känner pressen. -Ja.
En dag till föreställning
Skrivbordet är där borta. Sätt fart.
Trädet behöver verkligen lite mer arbete.
Teaterteknikelev
Träd är inte tänkta att vara tudelade. Åtminstone tror jag inte det.
Jag har aldrig sett ett vitt träd heller.
Det behöver målas och sättas ihop.
Det är vad som måste göras för att få ett framgångsrikt träd.
Okej, vänta.
Pjäsen är imorgon.
Det är galet. Det dök upp väldigt snabbt.
Det finns fortfarande saker vi kan jobba med.
Japp.
Jag är redo.
Se till att du kan allt, John.
Var inte där ute och tänk: "Vänta. Vad säger jag?" Se dig om.
Som om du verkligen agerar.
Genrep kan vara ganska kaotiskt
men som de säger: "Dåligt genrep, fantastisk föreställning."
Jag lever för det.
Scen ett: "Början."
Miljö: Empire State-universitetet.
Tomás.
Därefter, Doreen möter Tomás.
För sött.
Föreställningen är en dag bort.
Du fattar inte. Ingen tar mig på allvar.
Ingen vet ens vem Ms. Marvel är!
Vill du att hela skolan ska få veta?
Och mamma gör mig galen.
Genrepet har haft en annan energi.
-Lektionen var så engagerande! -Innovativ.
-Och dynamisk. -Och dynamisk. Ursäkta.
Nu när de tänker:
"Så det här är hur det kommer att bli"
Jag tror att bägge klasserna ser vad de behöver fokusera på och arbeta med.
Kom ihåg den här repliken, John.
"Lycka till med det. Ja, folk kommer att beundra det."
Vi har ännu en dag till föreställningen
och jag och John har lite minnesproblem.
Jamauls medagerande.
Så, visst, jag var förälskad i henne
men hon visade aldrig nåt riktigt intresse, va?
Kamala och du är bara vänner, va?
Just det.
Jag försökte visa honom
att om han kunde minnas några rader av min replik,
kunde det hjälpa honom minnas hans nästa.
"Mike."
Ja, Mike.
Ja, Mike, min flickvän. Hon är fantastisk.
Res dig bara.
Typ: "Jag är glad att jag fick fram poängen."
Okej. Jag är glad vi kunde talas vid.
Vi ses på fysiken.
Den onda skurkens monolog, smart, desillusionerad och noll tvivel.
På grund av att ett par datorexperiment gick fel
blev jag den och vad jag är nu, M.O.D.O.C.
Men jag ska ändra det till M.O.D.O.C.
Det är ju samma namn.
Förutom att "c:et" för "computing" nu står för "conquering" (erövring).
Namnen är inte hälsosamma.
Vill du slå vad?
Danstävling, Joey. Kom igen. Du kan.
Joey hade en dålig dag idag.
Och när han blir distraherad kan han inte komma ifatt.
Okej, klockan ringer snart.
Du ska inte pressa dig så mycket att säga exakt rätt sak.
Jag tycker du är lite hård mot dig själv. Jag har sett dig göra det.
Jag kunde inte ens komma på ett ord för vad som pågick.
Det som hjälper mig om jag får blackout tänker jag på det som det gällde mig
och nåt sa åt till mig och hur jag skulle svara.
Precis som med allt annat, måste upp igen.
Fortsätta.
Du kan det, Joey. Du kan.
Du är grabben som kommer att höras från Mars.
Föreställningsdagen
God middag, Brandon High School.
Grabbarnas basket, säsongslutsbankett idag.
Ge svar till tränare Ludwig.
Ikväll är det en stor kväll på skolan, med underbara föreställningar. Kom och se.
Se våra teaterelever porträttera Squirrel Girl och Ms. Marvel.
Här i boet, kl. 19.00. Fem dollar.
Det kommer att bli fantastiskt.
Vi ses ikväll.
-Leksaksbåt. -Leksaksbåt.
-Båtleksak. -Båtleksak.
-Irländsk. -Irländsk.
-Armband. -Armband.
-Rött läder, gult läder. -Rött läder, gult läder.
Med teater finns alltid risker.
Man vill inte gå upp och göra nåt man kan bli retad för.
Jag vill få dem att känna att de gjorde sitt bästa.
Men samtidigt är det gymnasieteater.
De behöver bara göra det och ha skoj.
Jag är lite nervös. Jag har fjärilar i magen.
Jag är orolig för min scen med John...
...därför det är då strålkastaren är på mig.
-Hur känner du dig? -Jag är rädd.
Detsamma.
Tror du det här duger som scensmink?
-Ja. -Jag är riktigt rädd för att det är det.
Scen tio tror jag är en av mina värsta scener,
för att nåt ska hända och jag undrar:
"Vilken replik är det? Jag är förvirrad."
Och det får mig att verka som om jag inte visste vad jag gör.
Klockan är 18.29 och vi har 30 minuter till...
Herregud! Det är 30 minuter tills det börjar på riktigt.
-Vad är du orolig för? -Jag vet inte.
Jag är bara nervös.
Det är svårt, jag vet.
Men du klarar av det, okej?
Om du klantar dig... Briana, se på mig...
Det är inte hela världen. Fattar du?
Ja, mamma.
Folk är inte perfekta. Fattar du?
Okej?
-Du kan det här, tjejen. Okej? -Hör på mig.
Jag vet inte vad jag ska göra då.
Briana är riktigt ängslig och jag hoppas
att jag kan ge henne det stöd hon ger mig.
Scen fem är Kamalas sovrum och det du säger är precis innan det.
Scen sex är vårt första byte.
Nej.
Det känns som alla är lite spända.
SQUIRREL GIRL Scenmästare
Vi anstränger oss mycket. De behöver bara slappna av.
-Skrivbordet dit. -Tre minuter!
Jag vill se till att alla vet
-var högljudda. -Var högljudda.
Jag har aldrig uppträtt inför en så här stor publik.
Jag har knappt uppträtt inför mina klasskamrater.
Det är en stor publik idag. Jag är spänd.
-Tre minuter. -Du, Dan.
Det är några minuter innan föreställningen
och jag är nervös för att minnas alla repliker nu.
Nu när föreställningen börjar närma sig är jag jätteskakis.
Det är ut där, Dylan!
Men om folk klantar till det ikväll improviserar vi och gör vårt bästa.
Okej. Vi måste köra.
-Sätt fart. -Okej, jag placerar mig.
Det är så många där ute.
Och jag tror vi kommer att sätta det.
-Är vi igång? -Ja.
-Jag tror det. Kom igen. -Ett, två...
Här kommer hon.
Idag, kära vänner, presenterar vi ett dramatiskt verk olikt andra.
Doreen möter Nancy.
I studentrummet!
Ja, jag heter...
Inte Squirrel Girl!
Jag heter Doreen.
Jag kom till universitetet för att skaffa vänner för livet.
Jag kom hit för att studera för professor Brightmind.
Jag med. Han anses vara den största inom sitt område.
-Engagerad! -Innovativ!
-Och dynamisk! -Och dynamisk!
Jag var riktigt orolig för några pinsamma ögonblick där,
men det känns som varje gång jag är på scen ökar självförtroendet.
Hallå, klassen.
Jag hör att ni är de smartaste eleverna på universitetet.
Så jag vet att ni kan lösa problemet... tills imorgon.
-Vad? Imorgon? -Imorgon?
Min personliga favoritroll var Joey.
Jag vet att han hade en stor press på sig att försöka minnas allt.
Jag gjorde som ms Kyle sa åt mig
och om jag glömde en replik, improvisera, och det funkade bra.
Nu ska jag ta era färdigheter och regera över världen!
Sakta i backarna!
-Doreen? -Doreen?
Doreen Green!
Ja, och...
Squirrel Girl!
-Vad? -Tacka nötterna!
Jag är häpen.
Jag hittar inget annat ord än "häpen" för ikväll gick det så bra.
Hur vore det med en danstävling?
Inte en danstävling!
Jag tycker jag har kommit långt.
Inget behöver vara perfekt för ens brister är det som gör en speciell.
Jag känner mig så...
Squirrel Girl är en sån kroppspositiv,
bemyndigande kvinna och jag är absolut stolt över att ha spelat henne.
Jag tror att pjäsen betyder mycket mer för många av oss.
Man kan relatera mer än med mycket annat vi har gjort, så det har...
Den passar oss. Jag tror vi kan relatera mer med våra rollfigurer.
Vad ska man göra när nån försöker krossa ens drömmar och personlighet?
Gör det som skrämmer ens mest.
Doreen, vill du gå ut med mig?
Ja!
Dans!
Squirrel Girl, superhjälte!
Hon är eld och lågor! Hon är positiv!
Squirrel Girl! Se upp! Här kommer Squirrel Girl!
Slut på pjäsen! Slut!
Nötter slår hårt!
Vad gör jag?
Åh, herregud!
Aj!
Tänk inte ens tanken, träd.
Kan jag ta mig an skurkar och banditer, kan jag väl ta mig an dig.
Ikväll var min bästa fajt.
Den finns säker med nu i alla nyheter.
"Ms. Marvel Jersey Citys nya lokala hjälte."
Inget?
"Ska man få nåt gjort ordentligt får man göra det själv."
Det är en massa lampor däruppe.
Jag flyttade mig mycket, sa en massa, kom ihåg en massa.
Det var mycket.
Men jag njöt varje sekund.
Angående ditt utställningsprojekt...
Tack, ms Norris.
Jag ska ha det färdigt i tid. Hej då.
Jag behövde inte alls vara orolig.
Jag fick definitivt åter självförtroendet.
Jag var osynlig. Jag var fräck.
Jag var superstark. Ja, jag var grym!
Kom igen. Ni måste sätta ut borden.
Hörni, borden.
Vänta.
Vi har arbetat i månader med det här och var beredda.
Saken med Kamala är den, att jag tycker hon tar mig för given.
Vi har ju varit vänner i evigheter.
-Jaså? -Hon är fantastisk
men hon märker inte alltid saker.
Vi visste att nån skulle glömma en replik.
Säg bara: "Ja, fortsätt."
Ja. Fortsätt.
Så, ja, jag var förälskad i henne
men hon visade aldrig direkt nåt intresse.
Hon har ett, kan man säga, deltidsjobb.
Men om vi kunde improvisera så snabbt som möjligt,
skulle det inte verka som nåt fel.
Ja, vi ses i fysiken, mannen.
Tack för att du lyssnade, Gabe.
Jag hoppas bara att Kamala mår bra, på ett vänskapligt sätt.
Jag tror de uppskattade den.
Jag hörde lite skratt och några oj.
Jag vet att ms Kyle är mycket stolt.
För det var första gången på scenen.
Jag visste inte vad som skulle hända.
Jag visste inte om jag skulle kollapsa, svimma eller nåt.
Bruno, redo?
Hej, jag heter Kamala.
Jag har hört så mycket om dig.
Hej. Jag med.
Nakia och Bruno talar om dig hela tiden.
Jag trodde jag skulle klanta till det minst tio gånger, men inte.
Och jag är så glad att alla jobbade ihop.
Och i princip blev en familj när vi klev ut där.
Är det här spegeln som visar vem du är?
Var dig själv, Kamala. Berätta som det är.
Vara mig själv?
Att medverka i Ms. Marvel, lärde mig att jag tänker för lite på mig,
att jag nedvärderar mig själv för mycket.
Och det borde jag inte göra.
Jag trodde aldrig att jag skulle spela en huvudroll.
Men att vara en hjälte handlar inte om
hur glamorös man ser ut när man är ute och bekämpar brott.
Det handlar om att fortsätta att göra det rätta i alla väder.
Nu kan jag verkligen bara vara bekväm nästa gång
och inte ha en massa sammanbrott.
Åh, herregud!
Bra jobbat, Joey.
Jag kunde inte vara stoltare.
Budskapen var häftiga.
Brandon High Schools rektor
Jag lyssnade på publikens kommentarer
och skratten och skrockandet
och man märkte relationen de byggde upp med varann.
Man märkte deras självförtroende, livsglädjen.
Och jag älskar kopplingen mellan Marvels handling
och införlivandet av det i tonårslivet.
Varsågod. Det är från mig och pappa och detta från farmor och farfar.
Det luktar gott.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
-Du var så bra. -Tack, mamma.
Du var så bra.
Han kan inte klara det bättre än så. Han var fantastisk.
Han hittade nåt nytt och gillar det, så teater finns i hans framtid.
När jag började i klassen
visste jag inte vad jag kunde förvänta mig utan jag flöt bara med.
Men det känns som att jag har ändrat till att känna mig bekväm.
Vill du att hela skolan ska få veta?
Fel väg! Du gick in i väggen.
Pang, rakt in i väggen.
Jag tycker jag är bra på att agera
och jag har bestämt mig för att ta drama nästa termin.
Okej, vill du att hela skolan...
...bara för att ms Norris som alla de här...
Som lärare...
...vill man bara se hur eleverna växer.
När jag var mattelärare kunde jag se det i siffror.
Man kunde se det i provresultat.
I dramaklasser är det annorlunda.
Det är nivån på självförtroendet.
Att lära sig sina repliker.
Att hjälpa andra.
Att arbeta med dem har gjort mig mer medveten om
vad jag försöker göra som lärare...
...och inse hur viktigt det är för mig...
...att eleverna verkligen tar med sig nåt.
Bara genom att tala med några elever
verkar det som att de har lärt sig...
...nåt mer om sig själva.
Undertexter: Per Lundberg