Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Poglejte.
To je delo Renza Nervija.
Njegovo življenje je bilo polno vzponov in težkih padcev.
Pozorno opazujte to sliko.
Ne sprašujte se, kaj pomeni.
Umetnost ni zgolj prikaz resničnosti.
Umetnost ustvarja svojo resničnost.
Ne trudite se je razumeti. Tu ni česa razumeti.
Vživite se v zaznave svojih čutov.
Ko jo boste nekaj časa opazovali,
pridite z mano.
Predstavil vam bom avtorja, Renza Nervija.
Dobrega slikarja in dobrega prijatelja. Najboljšega, kar sem jih imel.
Ni normalno, kako zelo mi greš na živce!
Vlečeš me v to svojo depresijo!
In kaj boš zdaj?
Deset let si potreboval za pripravo te razstave.
Težava ni le, da nismo ničesar prodali, ampak...
Poglej, kaj pišejo.
Raztrgali so nas.
"Art Press", veliki Laveran.
Poglejva... ''V današnjem času je samomor izpostaviti umetnika,
ki še vedno živi v prejšnjem stoletju.
Pravi samomor.''
Ostalega ti ne bom bral.
Renzo, težava je, da zavračaš intervjuje, novinarje.
Toda to ničemur ne služi! To dobro veš!
Kritike so danes nepomembne! Pomembni so dražbe, kupci, zbiratelji!
Samo denar je pomemben!
Prav ti zbiratelji, preprodajalci in kritiki
te hočejo spoznati.
Niti na otvoritev razstave nisi prišel.
Agorafobijo imam.
Daj, no. Imaš zdravniško potrdilo?
Agorafobija in supermarketofobija! - Supermar... Kaj?
Bojim se supermarketov. - Daj, prosim te.
Z mano govoriš, Renzo.
Ne prosim veliko. Pridi nekajkrat v galerijo.
Ne morem.
Ne morem igrati pred temi idioti, ki se delajo pametne.
Ne morejo biti vsi idioti.
Arthur. - Ja?
Tvoja vloga je igrati klovna, ne moja.
Ne razumi narobe, tebi gre to odlično. To je zate, ne zame.
Laveran ima prav.
Čas te je povozil.
Briga me, kaj pravi Laveran. Nikoli ne berem teh kritik.
Pa bi jih moral.
Razstava se imenuje "Labirint".
Vijugamo skozi um Renza Nervija.
Zelo impresivno. Obožujem to sliko.
Sanjava je, a hkrati tudi morasta.
Vam je vešč? - Ja.
Ja.
Kot da se pod to krutostjo
skriva ironija, skoraj usmiljenje,
celo prizanesljivost. - Popolnoma prav imate.
Popolnoma.
Za temi potezami čopiča se skriva človečnost.
Za vznemirjenim telesom
se res čuti človečnost umetnika.
Njegova krhkost.
Kot da vam je usojeno kupiti to delo.
Ko se znajdete pred Nervijem... Umetnik je prišel.
To se redko zgodi. Predstavil vas bom.
Prijatelj, Renzo, to je...
Oprostite. - Kaj?
Vam je všeč, gospa? Bi tudi druge takšne?
Hvala, ni treba. - Kakor želite.
Naj pokličem policijo? - Ni potrebno.
Ali psihiatrijo? - V redu je!
Anas.
Izvoli, ne potrebujem je več.
Si koga ustrelil?
Tri.
Kdo bi si mislil.
Ti je všeč?
Samo trenutek.
Arthur, Renzo Nervi kliče.
Ste mu povedali, da sem tu? - Ja.
Eugénie!
Saj ste tu. - Ne bodite tako pragmatični.
Če me vidite, še ne pomeni, da sem tu.
Življenje je zapleteno... - Boste govorili z njim?
Dajte mi to.
Zdravo. Kako gre? - Ti je bilo všeč? -Ne vem...
Morda ne veš, da je streljanje v umetnino
izvedla že Niki de Saint-Phalle.
Ničesar novega nisi naredil.
Umetnost je neskončna revolucija.
Po tvoji zaslugi sem izgubil pomembno stranko.
Zato ta trenutek nočem govoriti s tabo.
Na svidenje.
Ne, čakaj!
Dobro, pretiraval sem. Oprosti.
Lepo od tebe, da to priznaš.
Ker bo opravičilo vse popravilo.
Zdaj pa moram res iti. - Ne, čakaj.
Hotel sem le reči,
da sem brez denarja. Lahko dobim predujem?
Predujem za sliko, ki je zaradi tebe ne morem prodati?
Tudi če bi jo prodal, ne bi pokril vse škode.
Kakšne škode? - Poslušaj, Renzo,
krogle niso prebile le slike,
ampak tudi moj zid.
A, to škodo.
Razstava se zapira. Ravnokar snemamo slike.
Sestanek.
Eugénie te bo obvestila glede dostave.
Česa?
Vračamo ti neprodane slike.
To pomeni vse. - Si slišal?
Renzo! Renzo!
Kaj hočeš?
Renzo Nervi?
To sem jaz.
Alex, me veseli. Lepo vas je spoznati.
Povej.
Rad bi, da me naučite slikati.
Prinesel sem nekaj svojih del.
Kako si me našel?
Težko.
Kot bi iskal Banksyja.
Ne sprejemam vajencev. - Preizkusite me.
Si gluh? Ne sprejemam vajencev.
Nisem gluh, trmast sem.
Pojdi h komu, kot je Jeff Koons.
Nisem tovarna, vse delam sam.
Ravno zato.
Ste med zadnjimi živimi velikimi slikarji. Živa legenda.
Legenda? Seveda.
Duhovit si. Trmast, a duhovit.
Imaš en teden. Če zamočiš, letiš. - Jasno? -Jasno, učitelj.
In ne kliči me tako! - Prav, učitelj.
Dobro. Začela bova z malo vajo opazovanja.
Sedel boš tu
in opazoval vse predmete v tej sobi.
Prav vse. Kajak, laboda,
Bambija, kolo, čelado, tisto tam...
V redu.
Kaj je namen tega? - Kasneje boš razumel.
Tako, v redu.
Hvala!
Učitelj?
Opazujem že tri ure.
Ah, ja...
Torej...
Zdaj boš vse odnesel iz te sobe.
Vso kramo iz omar, z zidov, s tal.
Vse mora ven.
Vse boš odnesel v to sobo.
Prav? - Prav.
Odlično.
Toda zakaj?
Še nisi končal?
Veste, koliko časa je Herkul čistil Augijev hlev?
Ne. Koliko časa?
No, zelo dolgo.
Povedal ti bom. Potreboval je le en dan.
A je bil močni Herkul, ne takšna preklja.
Mi lahko pomagate premakniti kajak?
Ja, kaj je?
Še ena vaja? - Ne. Samo nimaš sreče.
Kakšne slike so to?
Neprodane.
Gospod Forestier? - Dober dan.
Me veseli. Vstopite.
Potrebujemo kaj impozantnega za to steno.
Dimenzija najmanj 3 krat 1,5 metra.
Vsekakor.
Dovolite, da nekaj predlagam.
Bi namesto nakupa stare slike
naročili original?
Nekaj, kar bi posebej za vas naslikal
nek velik umetnik.
Lahko bi se nanašalo na vaše podjetje,
njegov ugled in preteklost.
Sliši se zanimivo. - Ja.
Res je.
Koga imate v mislih?
Renzo Nervi?
Saj se hecate.
Nimate koga manj težavnega in bolj civiliziranega?
Renzo bo popoln.
To ni v vašem interesu.
Ne morete vsega gledati skozi interes.
Lahko. Najeli ste me, da bom vaš glas razuma.
Občudovanje vam je zameglilo um. - Tako je, občudujem ga.
Upravičeno.
Občudujete lahko tudi nekoga, ki ni priljubljen in uspešen.
To je pravo občudovanje.
Osupnil sem, ko sem prvič zagledal Renzove slike.
In to niso moji osebni občutki.
To je nekaj univerzalnega.
Izkusiti lepoto prek drugega.
Veste, kako je to?
Videti svet s tujimi očmi?
Priskrbim vam zlato priložnost,
vi pa jo zapravite s tem sociopatom.
Zakaj?
Rad bi mu pomagal.
Učitelj! To sem našel med svinjarijo. Priporočena pošta je vedno pomembna.
Kaj je to?
Poglejva...
To je...
Nalog za deložacijo.
''S sodnim nalogom ste obvezani
umakniti vse osebe in predmete
iz nepremičnine, ki jo neupravičeno uporabljat,
najkasneje do...''
Kdaj ste to prejeli?
Pojma nimam.
Učitelj, deložirali vas bodo.
Deložirali? Bomo še videli.
V tej hiši sem se rodil, tu bom tudi umrl.
To je od davčne. - Ne dotikaj se tega. Ne!
Kitajski pregovor pravi: Beseda je srebro, molk je zlato.
Ne dotikaj se tega. Spij kavo in končaj delo.
To ti govori živa legenda.
Končal sem.
Torej? - Odlično!
Ni bilo lahko, a mi je uspelo.
Zdaj vse prinesi nazaj.
Vsak predmet vrni na njegovo mesto.
To je vaja pomnjenja.
Zato si moral najprej vse opazovati.
Se hecate?
Ne. Najprej se moraš naučiti gledati. To je ključno.
Učitelj!
Ja? - Jaz sem.
Arthur. - Tako je.
Morda imam delo zate. Te zanima?
Kakšno delo?
Kaj delaš tu? Vsi so zgoraj.
Pridi še ti.
Kateri umetnik je to?
To je Maggie Chekamondo.
Francosko-ugandska umetnica. Živi v Parizu.
Fotografinja.
Pri njej je sijajno, da ima grozno zasebno življenje.
Ostala je sirota...
To je "NFT".
Ne sprašuj, kaj to pomeni. Pojma nimam.
S tem se ukvarja Eugénie. Prodaja se.
Če se prodaja...
Torej, vrniva se k poslu.
Hotela sta videti nekaj na hitro,
pa sem si dovolil nekaj skicirati.
Rekel sem, da si ti avtor.
V mojem imenu?
Vedel sem, kaj hočeta videti,
pa sem si mislil, da bo tako lažje. Samo skica je.
In navdušena sta bila.
Zate bo to delovni čas.
Zakaj pa je potem sam ne naslikaš?
Daj, nehaj...
Pridi.
Poznaš tiste kužke, ki jih imajo v avtih,
ki kimajo z glavami?
To delaj. Molči in dovoli, da midva z Eugénie govoriva.
Nehaj se zafrkavati.
Računam nate. - Dobro.
Zaupam ti. - Seveda.
Ste iz kmetijsko-živilske industrije? - Ja.
Bolj kmetijske ali bolj živilske?
Organsko?
Niti ne.
GMO? - Poslušajte...
Ne, ne... - Glifosati?
Oprosti.
Mislim, da je bila g. Dupont-Lavalu tvoja skica zelo všeč.
Jo lahko vidim?
Ja.
Seveda.
Izvoli.
Ni slabo. Bravo.
Renzo si rad čestitata.
Ni treba, da so umetniki skromni.
Torej, g. Nervi, povejte,
kje ste dobili navdih za to delo?
Ja.
Ideje so povsod...
Jaz menim,
da se slikar lažje izraža skozi svoje slike.
Tako je.
Renzo mi je govoril o velikih mehiških stenskih slikarijah,
ki jih obožujete.
Rivera, Orozco...
A bolj sočasno. - In manj mehiško.
Ja, o tem smo govorili.
Meriti mora najmanj 3 krat 1,5 m.
Toda to je velikansko.
Skoraj kot Guernica. - Guernica je veliko večja.
Mislim, da bi bila lahko to mojstrovina.
Upajmo. - Ja.
V veselje mi je poslovati z vami.
Hvala. - Najlepša hvala.
To je katalog naše zadnje razstave.
Prekrasno. Hvala.
Hvala. Ne boste razočarani.
Hvala. Na svidenje.
Na svidenje.
Dobro je šlo, kajne?
Glej, kako lepo je to. Čudovito. -Ja.
Če bi bila moja, bi jo ves čas gledal.
Ja, Modigliani je izjemen.
Jasno mi je, da se dotakne duše.
Zakaj?
Te ne spominja na nekoga?
Ne.
Esther?
Res? Se ti zdi?
Ja.
Vrniva se v resničnost.
Rada bi, da sliko končaš v enem mesecu, torej...
Najprej moram videti, ali jo hočem naslikati.
Nikoli ne delam po naročilu. - Jasno. Neodvisen umetnik si.
Tako je.
A si mi sam povedal,
da je Picasso slikal svobodno in tudi po naročilu.
Bil je bogat in genialen. Eno ne izključuje drugega.
Kaj je? Vprašanje etike? - Ja, vprašanje etike je.
Veš, kaj ti ljudje delajo živalim?
Žive piščance drobijo. - Ja, vem.
To je res strašno, grozno...
Ja.
Tudi mene to odbija, veš?
Toda vsi moramo jesti.
Ni ravno Hitler.
Arthur, Jean-Marc Laveran je prišel na razstavo.
Tisti kritik? - Ja.
Pojdiva ga pozdravit. - To se mi ne zdi pametno.
Zakaj?
Renzo.
Da se ne premakneš. Ostani tu.
Bravo. Čestitam.
G. Laveran, kako lepo presenečenje.
Hotel sem vam nekaj reči o vaši recenziji.
Renzo, prosim.
Ne razpravljam o svojih besedilih, zlasti ne z umetniki.
Toda besedilo me je razsvetlilo. Čeprav ste me zmleli.
Seveda. Grem. Na svidenje, Arthur.
Bravo, g. Nervi. Vse najboljše.
Ko pravite, da sem suženj kadra, da me moje platno duši,
čutim natanko to. Neka sila mi preprečuje ustvarjati.
Tistega o ''smrtonosnem drobovju eksistencializma''
pa nisem najbolje razumel.
Renzo, jaz ti bom pojasnil.
Bilo je sijajno. - Mislite, da sem neumen?
Pusti me, kreten! - Počasi. Pomirite se.
Iskren sem. Odprl mi je oči.
Za kaj ti je odprl oči?
Naj te spomnim, da te je pokopal.
Pravi, da te je povozil čas
in bi se moral upokojiti, preden se ti je zmešalo.
Nisem rekel ravno tega. - A smo tu nekje.
Bodimo iskreni, kritika je bila bedna.
Slog je beden, vsebina pa je sranje.
Si hotel igrati umazano? To so posledice.
Nismo še končali. - Kaj?
Z vašo galerijo je konec.
Misliš, da se te bojim?
Kdo si ti, da kritiziraš umetnika, kot je Renzo Nervi?
Izgini se iz moje galerije, parazit!
Odhajam. - Ven!
Idiot!
To je dober občutek. - Ja.
Kdaj je rok za tisto sliko?
Do konca meseca.
To je izvedljivo.
Kaj boste s tem, učitelj?
Dušo bom prodal hudiču.
Greva.
Postavila jo bova na štafelaj.
Dobro.
Dobre novice. Ga. Debreuil bi kupila Nervijevo sliko.
Akt, ki ga je videla v katalogu...
"Gola ženska na rdeči zofi". - Tako je.
Čudovita je. - Ponuja 8000.
Koliko smo hoteli zanjo?
15, a noče popustiti.
Stiskaško. Toliko zapravi vsak konec tedna.
Pokličite jo in se pogajajte.
Če vas zavrne, sprejmite ceno.
Dobro.
To se je dobro izšlo.
8000 evrov je odlična cena. Zelo sem zadovoljen.
Težava je, da nimam več slike.
Kako to misliš?
Slika je pri Lauri.
Laura? Kdo je to?
Moj model je bila.
Kasneje sem ji sliko podaril za valentinovo.
Oprosti, nisem slišal.
Dal sem ji sliko za valentinovo. -Prosim?
Ti praznuješ valentinovo? - Imam svoje slabosti.
Me veseli. To je dobro!
Končno.
Lahko bi ji v zameno dal kakšno drugo sliko.
Misliš? - Ja.
Tam je? - Ja.
Greva sem. - Kam greš?
Si prepričan? - Ja. Ne skrbi.
Pa me skrbi.
Kam jo je dala?
Si prepričan, da to ni nezakonito? -Ni.
Tu je.
Niti obesila je ni. - Vzemi jo in pojdiva.
Lahko bi jo vsaj obesila. - Pohiti!
Sem!
Pohiti! Hitro!
Še!
Ja!
Povej mi...
''Žensko na zofi'' je navdihnil Modigliani?
Ja, res je.
Izgubil sem navdih.
Seveda.
Dneve čakaš, da dobiš navdih, a ga je treba izzvati.
Moraš obogateti, tako boš več hodil ven
in bil bolj pozoren na svet okrog sebe.
Dobro veš, od kod dobim navdih.
Slikal sam samo Estherine portrete.
Celo v pokrajinah je bila. Povsod je bila.
Vse moje slike so prihajale iz njenega nasmeha.
Zbudi se, Renzo.
Esther ni več.
Nehaj se dušiti v tem Tanatosu.
Potrebuješ malo Erosa, malo...
Poslušaj. - Odvratno...
Ne! Lepo je! To je življenje!
Res je, zelo glasno stokanje.
Žal mi je.
Oprosti.
Kaj bova zdaj? - Ne vem. Improvizirala bova.
V redu.
Ne dajte se motiti. Samo mimo greva. - Kaj? Renzo?
Sem psihoterapevt gospod Renza.
Nič ne govorite, to bo samo škodilo.
Vse to je del kognitivno-vedenjske terapije
z namenom obuditve notranjega narcisa g. Renza.
Obiskujeva konkretne kraje,
da bi lažje sprejel svojo bolno psiho.
Kot tudi vzel nazaj dragocene predmete.
Katere predmete?
Osredotočite se.
G. Nervi, je tu morda kakšen predmet, ki bi vam lahko pomagal
ali ki vam pripada?
Morda.
Morda ta? - Katera?
Ta tukaj. - Vzemite jo.
Lahko bi jo vsaj obesila.
Malo neprijeten položaj, kajne? Ne obračajte se, g. Nervi!
Previdno.
Iskreno ti hvala za to izkušnjo. - Bilo mi je v zadovoljstvo.
Zelo dobro. Odlično.
Hvala, učitelj. - Ni se mi treba zahvaljevati.
Torej, kaj sledi? Kaj umetniškega?
Nič ne sledi. To je bilo to.
Kaj? Sem naredil kaj narobe?
Vse si naredil tako, kot sem ti rekel.
Za kaj torej gre?
Izvlekel si se. Nikoli ne boš umetnik.
Zakaj?
Ves čas si tog, razumen, smiseln, sistematičen
in celo skromen. Tako ne postaneš umetnik.
Takšen sem. - Preveč vrlin imaš.
Pravi umetnik ne sme imeti niti ene.
Ustvarjaš, ker ne zmoreš ničesar drugega. To je prekletstvo, motnja.
Ukvarjaj se z dobrimi stvarmi, za druge ljudi.
Toda vi ste umetnik.
Jaz sem zgled. Delam nekoristne stvari, ki nikogar ne zanimajo!
Hočem slikati! Izraziti to, kar hočem povedati!
Govoriti je nesmiselno! Deluj! Dejanja so pomembnejša od besed!
Kaj naj torej naredim? - Izgini!
Beži, preden bo prepozno! Zame je prepozno.
Izgini!
Dobro.
Žal mi je, a je tako najboljše zate.
Zdaj me sovražiš, a mi boš kasneje hvaležen.
Kaj ti delaš tu?
Prinesel sem ti tvoj delež od prodaje slike.
Izvoli.
Ni ti bilo treba priti. Lahko bi ga poslal.
Hotel sem proslaviti. Prinesel sem tvoje najljubše vino.
Vstopi.
Kako napreduje naročilo?
Dobro, dobro.
Napreduje.
Dobro je.
Tako...
Bogato, močno...
Te podrobnosti, jasnost, ta linija...
Res si se potrudil.
Nisem še našel pravega pristopa.
Renzo!
Ne bom ti dal miru. Končala bova to sliko.
Če bo treba, bom spal tu!
Kako ti pomagam?
Samo povej.
Prinesem barve?
Kaj potrebuješ? - Odpri vino.
Odlično.
Hočem videti, kako delaš.
Ja.
Večerja!
Zelo okusno.
Samo to sem našel v hladilniku.
Renzo.
Izvoli.
Ti je všeč?
Popolno.
Nisi se podpisal.
Ne podpisujem naročenih slik. - Ne začenjaj spet.
Daj, podpiši se. - Ne.
Odlično je, da si naslikal vse sadje in zelenjavo,
kot je hotel Dupont-Laval.
Če bi mi kdo rekel, da bom pristal na to...
Dobro. Spat grem.
Tako.
Malo višje.
Dvignite desni kot.
Izjemna je. - Tako.
Ne dotikajte se je več.
Samo malo, da pogledam...
Veličastna je. - Ja.
To je umetnost.
Obesiti sliko je 80 odstotkov dela.
Ja.
Slabo obešena slika vse pokvari.
Dobro, torej... - Ne dotikajte se je več.
Nič več.
Še enkrat hvala. - Hvala vam.
Se vidimo jutri. - Hvala.
Dober večer.
Poznate Pierrea Bonnarda? - Bonnard...
Dela tukaj? - Ne, ne.
Pierre Bonnard je slikar iz 20. stoletja.
Velik umetnik, ki je dosegel slavo in srečo za časa življenja.
Bil je perfekcionist. Norec. Nemirnež.
In predvsem nikoli zadovoljen.
Svoje slike je popravljal v velikih muzejih.
Kdaj je umetnina zares končana?
Če bi vprašali Bonnarda, nikoli.
Kaj se dogaja? - Ne kričite!
Kličem ga, a se ne oglasi!
Dobro. -Improvizirajte. - Pojdiva. -Ob vas bom.
Tako...
Eugénie mi pravi,
da g. Nervi žal ne bo prišel. Dobil je navdih.
Upajmo, da za novo mojstrovino.
Zato imam jaz čast, da vam razkrijem to sliko.
Eugénie!
Tri, štiri...
Rekla sem vam, da to ni dobra ideja.
Je to nekakšna šala? - Ne, zanimivo je.
Oprostite. Smo žrtve neslane šale.
Forestier? -Ni tako slabo. - Pridite. -Toda...
Poglejte to...
Takoj! - Že grem.
Strahota! - Dobro je obešena.
Renzo Nervi? - Ja.
Gospa Buffet, sodna izvršiteljica.
Tu sem zaradi vaše deložacije po sodnem odloku.
Lahko vstopimo?
Izvolite.
Hvala. Za mano, gospodje.
''Četrtič te kličem. Pustil bom sporočilo.
Poslušaj, sebični prasec. Izgubil si zadnjega zaveznika.
Hotel sem ti pomagati, a si pljunil na najino prijateljstvo in moje delo.
Leta krvavim zate,
da bi ti lahko slikal!
Ti pa vse uničiš!''
Nikoli več te nočem videti! Nikoli!
Šampanjec, gospod? ''Château Haut-Brion".
Jastog... -Hvala.
Zrezek iberskega prašiča s kaviarjem in beluši.
Sirova plošča, marelični "chutney" in suho sadje.
Bi sladico? - Prinesel bom jedilnik.
Prinesla vam bom račun. - Ne bom ga plačal.
Izvolite račun.
Kot sem povedal gospodični, računa ne bom plačal. -Gospod, prosim...
Ta obrok je moje skromno plačilo
za umetniško delo v tej družbi prekletih hinavcev!
Gospod, nočem klicati policije.
Če smem...
Ni pametno klicati policije.
Če jih pokličete, bom še glasnejši.
To pa bi bilo za vse še bolj neprijetno.
Po drugi strani pa...
Če mi prinesete še en konjak,
obljubim, da ga bom spil in odšel po prstih.
In nikoli več me ne boste videli.
Daj mu konjak in naj gre k vragu.
Prijatelj, usoda se grdo uresničuje.
Osamljen grem v smrt.
Komaj vidim zvezde v tej mračni noči.
Odbil je čas za moje slovo.
Moja dolga nit utripa, rezilo se bliža.
Veter, ki te je odnesel, zdaj nosi tudi mene.
Grem za tistimi, ki so me ljubili, jaz, odpadnik.
Njihov prazen pogled me vleče na dno.
Hitim k vam. Ne zapirajte vrat.
Pojdimo skupaj, ker temu nihče ne ubeži.
Kako buči ta mogočni hrast.
Kot bi ga sekali za Herkulov kres.
Kaj hočeš?
''Zlomljen sem, zmaličen kot pošast.
Obsedata me žalost in smrt.
Kot da sem slika Francisa Bacona
ali ena od tistih Hirstovih živali v formaldehidu.''
Divjak sem. Nisem za to družbo.
In razumem, da imam na tem svetu samo tebe.
Dobro, pridi.
Res sem kreten.
Velikanski kreten.
Kdaj si nazadnje plačal davek?
Ne vem, Esther je skrbela za to.
Tako dolgo torej.
Veš, Arthur, na začetku je bilo preprosto.
Jaz sem slikal, ti pa si prodajal slike.
Zabavala sva se. Ne meneč se za druge.
Ni nama bilo mar. - Res je.
Svet se je spremenil. Trg umetnin je zdaj globalen.
Razstave niso več dovolj.
Povsod moraš biti hkrati.
Na mednarodnih sejmih,
v dražbenih hišah, na družbenih omrežjih.
Moraš igrati to igro. Klečeplaziti in se nastavljati.
Misliš, da mi je to vešč?
Lesti v rit Dupont-Lavalu?
Ne.
Tudi jaz bi jim rad rekel, naj odjebejo.
Tudi jaz bi rad...
Rad bi imel spet to svobodo.
Kje so tvoje slike?
Vse so zaplenili.
Tako, vse je tu.
Je to strup za podgane?
Ja, tako se zdi.
Samo, da veš... Jaz sem...
Plačal sem ti dolg za najemnino.
Pokril sem tudi tvoj davčni dolg.
Slike boš dobil nazaj.
Drugače bi propadle.
Si zadovoljen?
Po drugi strani...
Zdaj sem v precej zapletenem
finančnem položaju.
Moral sem vzeti hipoteko na galerijo. Eugénie je kričala name.
A pustiva podrobnosti. Niso zanimive.
Zakaj delaš vse to, Arthur?
Zakaj mi pomagaš, če vedno vse zaserjem?
Renzo,
nekoč so te vsi hoteli, se spomniš?
Klicale so te najpomembnejše svetovne galerije,
a si jih vedno zavračal.
Najino prijateljstvo ti je pomenilo več od koristi.
Vedno si mi bil zvest.
Tega ne morem pozabiti.
Kakorkoli že...
Obdrži moje slike. Podarim ti jih. Prodaj jih, razprodaj...
Daj, Renzo... - Pravim, da jih obdrži.
Dolgujem ti veliko več. Vedno si bil zvest prijatelj.
Hvala za vse.
Vse bo v redu.
Našla bova rešitev. Prav?
Malo si depresiven, a nič za to.
Zapomni si, da je bila v 19. stol.
depresija znak genialnosti.
Kako ste?
Hvala, da si me sprejela.
Imam cel njegov opus, več kot 200 del.
Poslušaj.
Potrebujem pomoč.
Razstavljaš po vsem svetu, poznaš slavne zbiratelje.
Hočeš, da sva partnerja? Midva?
Veš, da imava popolnoma različne pristope.
Bi rad, da spet spiva skupaj?
Kaj? Se bojiš, da bi se spet zaljubila vame?
Arthur. - Ja?
Kako naj ti povem...
Z Renzom je konec. Že leta ni naslikal ničesar pomembnega.
Nekateri celo menijo, da je umrl. Čeprav, če bi umrl...
Res znaš biti kruta. - Samo neposredna sem.
Ni umetnik, ki bi me zanimal.
Ko je bil priljubljen, nisi tako mislila.
Skušala si mi ga ukrasti.
Pa reciva, da me ne zanima več.
Moram iti, delo imam.
V dnevni sobi je.
Renzo!
Glej, kdo je prišel.
Alex!
Ti kaj prinesem? - Kavo, prosim.
Kako ste?
Ne najbolje. Pa ti?
Bil sem v vašem ateljeju.
Kaj boste naredili z njim?
Ne vem.
Arthur, moj galerist in prijatelj se mi je odločil pomagati.
Rad bi, da se vse reši, preden odidem.
Kam odhajaš?
Pa ti? Še slikaš?
Ne, ne. Pustil sem to.
Prostovoljec sem pri ''Boju proti lakoti''.
Super je. Organiziramo dogodke.
Zbiramo denar za boj proti lakoti po vsem svetu.
Všeč mi je, da nekaj delamo. Rešujemo ljudi.
Lepo, da si našel svoj namen.
Po vaši zaslugi, učitelj.
Vi ste rekli, da je treba ukrepati, ne le govoriti.
Zapomnil sem si to.
To sem rekel? - To si ti rekel?
Vidiš to.
Alex, ostani na večerji.
Bom, z veseljem.
Morda se bo potem Renzo preoblekel
iz te pižame.
Kaj praviš, Renzo? Ne?
Tip me je peljal na podstrešje, da mi je pokazal svoja dela.
Dobra so, a niso ravno genialna.
Takrat smo se še iskali.
Akademija je bila prava zmeda.
In nekje v ozadju
sem zagledal fantastično sliko.
Pomislil sem, da je to priložnost, da mu dam iskren kompliment.
Da mi ni treba lagati.
In rekel sem:
''Tisti ženski portret mi je zelo vešč.''
On pa odvrne: "To ni moje. To je Renzo Nervi.
Veš, tisti profesor z grdim klobukom.''
Oprosti, toda...
In tako sem prišel v njegovo skupino.
Takoj mi je rekel, da nisem nič vreden. -Ker nisi bil.
Nehaj. In tako sem postal galerist.
Moja prva razstava je bila tvoja.
Torej sta se spoznala zaradi slike.
Ja. Izgubil sem jo pri pokru.
Katera slika je bila to, učitelj?
Utrujen sem. Spat grem.
Lahko noč.
Bil je portret njegove žene Esther.
Sežgal ga je, ko je umrla.
Kasneje je sežgal tudi ostale njene slike.
Renzo, oprosti...
Ne bi smel povedati tega.
Življenje je kup stvari, ki jih imamo in izgubimo.
Naredi nekaj zame, Arthur.
Kaj?
Dobro sem razmislil. Jaz sem svoje tu opravil. -Kaj govoriš?
Če mi hočeš res pomagati... - Ja?
Pomagaj mi končati to komedijo.
Če sem prav razumel, kaj hočeš, in mislim, da sem,
takoj nehaj s tem.
Ne bom. Da ti ne pade na pamet.
Neumnosti govoriš.
Dobro.
Našel bom drug način.
Xanax, prozac, fentanil,
stilnox...
To.
Zelo preprosto je.
Na katerokoli vprašanje filozof odgovori
po zaslugi osnove vprašanja.
Bi poskusili? - Ne.
Bom jaz. Gospod.
Imam preprosto vprašanje. Bom dobila povišico?
''Zadovoljiti se z manj je najboljša pot do bogastva.''
Zanimivo. - Ja.
To je tore ta "NFT"?
Reče se "NFT" v moškem spolu.
Vprašajte ga kaj.
Ne.
Karkoli. Kaj eksistencialnega.
Karkoli. Dajte.
Zakaj bi kdo hotel umreti?
''Umreti ne pomeni umreti, ampak se spremeniti.
Ta radostni odhod, ki se ga bojijo šibki,
je le novo rojstvo v nesmrtnosti.''
Renzo! - Cioran: Rojstvo kot nevšečnost.
To si dobil.
Čudno, ni poštnega žiga.
Kaj je to?
Ne boš odprl?
Kasneje bom.
Hočeš, da ga jaz odprem?
Lepo od tebe, a ni treba.
Te ne zanima, kaj je? - Zanima me, a bom počakal.
To je moje pravica.
Dobro. - Kaj ni?
Je. - Ni treba, da je vse takoj.
Renzo, kaj je v ovojnici? - Pusti me pri miru.
Daj! -Ven iz moje sobe!
To ni tvoja soba! Moja soba je in moje stanovanje!
Potem pa ven iz svoje sobe!
Kaj, hudiča, je to?
Nič. - Nekakšno zdravilo?
Ne zdravi, ampak ubija. Odličen naj bi bil.
Ubija?
Kje si ga dobil? - Na temnem spletu.
Z mojega IP naslova si šel na temni splet?
Pravico si imam vzeti življenje, če hočem.
To je moja pravica. - Zasegel ti bom to.
Če hočeš umreti, je to tvoja izbira.
Boš dobro?
Ni mi uspelo. Odločen je bil.
Poznaš ga, ko se za nekaj odloči...
Res je bil trmast. - Ja.
Ni se premaknil.
Kot mula.
Pravi osel.
Tu sem, če kaj potrebuješ.
Samo povej.
''Če to gledate, sem mrtev.
Rodil sem se 360 let po Rembrandtu.
Raje štejem čas po tem geniju
kot po tistem norcu, Jezusu Kristusu.
Mislite, da sem ljudomrznež,
a se vsi motite.
Ne vidite skritega vzorca v mojem vedenju.
Rodil sem se poln življenja. Strasten.
Danes nimam več upanja.
Človek ni stvarnik.
Nenehno se mora opominjati,
da je bitje, ki propada. Kratkoživo.
Človek ni nastal iz opice. Človek je opica.
Opica, ki hodi pokončno in sede, da se poserje.
To ni nič slabega, a je treba imeti to v mislih.
Še več, tako zelo sem pesimističen, da postajam optimističen.
Ker se ekstremi prepletajo.
In mraz žari.
Zdaj pa vsi odjebite. Zbogom.''
Dame in gospodje, hvala, da ste prišli
na posmrtno razstavo tega velikega umetnika,
ki nas je prezgodaj zapustil.
Umetnik, ki je vedno znal ostati zvest sebi.
Vedno je zavračal modne in tržne smernice.
Zapustil nam je svoje največje umetnine.
Na njegovem mobilniku sem našel to sporočilo.
Osupnilo me je.
Predvsem...
... je bil moj prijatelj in zelo ga bom pogrešal.
Hvala.
Uživajte v razstavi.
Glej, Harry Zakaryan.
Samo pogleda umetnika, pa prodaja poskoči v nebo.
Kako ti je to uspelo?
Rekla sem mu, da je konceptualno zastarelo
in da se figurativna umetnost vrača z Doigom, bla bla...
Nor je name, odkar sem mu prodala prvega Basquiata.
A to še ni vse. Pridi.
Marianne in Simon Martel, vladarja sodobne umetnosti.
Lastne otroke bi prodala za enega Warhola.
Na srečo nimata otrok.
Warholov pa imata za cel vagon.
Vidiš tistega klovna v beli srajci?
Colin Vandernoot, zvezdnik "NFT-ja".
Predlagal je, da vse digitaliziramo in naredimo virtualni muzej.
Tako bi vse prodali dvakrat.
Originalno sliko in klona v "blockchainu".
"NFT" je prihodnost, dragi.
Seveda.
Pridi.
Harryja Zakaryana gotovo poznaš.
Harry, to je Arthur Forestier,
človek, ki je odkril Renza Nervija.
Me veseli. - Enako.
Pomisli, minilo je že eno leto.
Veliko se je zgodilo, odkar si odšel.
Retrospektiva v Guggenheimu, Beneški bienale...
Razstava v Šanghaju je bila velikanski uspeh.
Prebili smo se na azijsko tržišče.
Preprosto, postal si polbog,
le da se tega ne zavedaš.
Prodaja je nora. Strašna.
Želim si, da bi to lahko videl.
Zbiratelji in dražbene hiše se dogovarjajo,
nameščajo cene, da ti dvigajo vrednost.
Sprašujem se, kam vodi vse to.
"NFT"-ja niti omenjam ne, ker ga še vedno ne razumem.
Zame nima smisla. Neolikano je.
In služenje denarja je umetnost.
Kakšne neumnosti so to? - Tega nisem rekel jaz, ampak Warhol.
Kaj praviš?
Mrtev si še boljši kot živ.
Če hočeš umreti, je to tvoja izbira.
Kaj zdaj čakaš?
Komaj čakaš, da se stegnem?
Nimaš jajc za to. - Imam.
Samo čakam pravi trenutek. Ne kot Darby Crash.
Kdo? - Pank pevec.
Za samomor je izbral dan pred Lennonovim rojstvom. Slab trenutek.
Kdaj boš ti to naredil? Zdaj, tu?
Jutri zjutraj?
Čez eno leto? Ne vem.
Kako dolgo moram živeti s tem nad glavo?
Hočem umreti, a morda ne ta trenutek.
Crkni že enkrat, da opraviva s tem.
Sam hočem biti, tega ne bom naredil pred tabo.
Spoštuj zasebnost. - Ti boš meni govoril o oliki?
Čudno igro igraš, Arthur.
Ti sediš v moji sobi s strupom s temnega spleta,
jaz pa igram igre?
Misliš, da je Van Gogh dramatiziral, preden se je ustrelil?
Ne. -Pa Staël, preden je skočil skozi okno?
Misliš, da je bil Rothko reva, ko si je rezal žile? Ne.
Ne. Nehaj me nagovarjati.
Ne veš, kako se počutim. - Vem.
Vem, kako se počutiš. - Ne veš.
Razumem te bolje kot kdorkoli na svetu.
Dobro. Kaj bi naredil na mojem mestu?
Ubil bi se, kot je prav. Končal bi muke.
Naredil bi uslugo sebi in drugim.
Ne bom se ubil, da bi tebi naredil uslugo.
Spravljaš me v dvome.
Spet si vključil možgane. Končno.
Ker...
Če se ubijem, potem ni...
Ni poti nazaj. Mrtev bom.
Ja, to je največja težava smrti.
Nepovratna je.
Renzo.
Nič ne skrbi. Odločil sem se namesto tebe.
Umrl boš.
Na tvoje zdravje.
Pojdiva.
Tako zelo pesimističen sem, da se me loteva optimizem.
Ker se ekstremi prepletajo.
Mraz pa žari.
Zdaj pa odjebite. Zbogom.
Tako, končala sva. - Ne, ponovi še enkrat.
Zakaj? Odlično je bilo. Že 15-krat sva ponovila.
Še enkrat. Preveč teatralno je.
Zlasti ko rečeš: ''Vi, ki me imate
za ničvrednega in ogorčenega...''
To je po Heiligenstadtovi oporoki.
Prav to. Bodi preprost, naraven.
Manj Beethovna. Ne pretiravaj.
Ne izgovarjaj tako pompozno.
Ne govori kot v gledališču. Milost!
Boš ti povedal namesto mene? - Dovolj!
Tu sem že eno uro!
Eno uro!
Oprosti.
Utrujen sem.
Še malo. Na koncu bodi malo bolj obupan.
Ko rečeš: ''Ekstremi se prepletajo, mraz pa žari.''
Čeprav še vedno ne razumem, kaj to pomeni.
Ti še enkrat pojasnim? - Ni treba.
Bolj melanholično mora biti.
Naj ti glas malo zadrhti.
Spomni se, da boš storil samomor. -Ja, res je.
Ubil se boš.
Daj, še enkrat. Daj vse od sebe.
Nameravaš se ubiti. - Dobro.
Izgovori to.
Rečem naj to?
Ja, izgovori.
Ubil se bom.
Spomni se svojih neuspehov.
Kaj je s to roko? - Kot da se sam snemam.
Ko rečem ''akcija'', preštej do tri, prav?
Ne naglas.
Akcija.
''Če to gledate, pomeni, da sem mrtev.''
Ali kdaj obžaluješ?
Kaj? - Postala sva vse, kar sva sovražila.
Moje slike prodajaš ljudem, ki jim ni mar.
Hranijo jih v sefih, kot denar na banki.
Nekdo prihaja!
Kdo je to? Nihče ne prihaja sem.
Skrij se v hišo. Pogledat grem, kdo je.
Ali kaj potrebujete?
Kaj on dela tu? - Alex?
Skrij se!
Samo Alex je. - Ne morem verjeti. Renzo?
Živi ste?
Prevarant! Vedel sem.
Živ je.
Kaj delaš? Naju snemaš? Nehaj!
Vrni mi telefon! -Pojasnil ti bom. - Nimaš česa pojasnjevati.
Pojasnil bom... - Pomiri se.
Notri se bomo pogovorili. Pridi, fant.
Daj mi telefon. - Razmisli za trenutek.
Poglej Renza. Glej, kako srečen je.
Spet je živ. Spet slika. Smrt mu je zelo koristila.
Kako si naju našel?
Vprašal sem vašo asistentko. - Eugénie?
Nemogoče. Nihče ne ve, kje sva.
Niti ene sledi nisem pustil. Nemogoče.
Locirala je vaš mobilnik.
Vidiš, zakaj nimam mobilnika? - Ne zdaj, Renzo.
Hočeš denar?
Me podkupujete? - Natanko tako.
Napisal bom ček, samo povej številko.
Nisem vas prišel izsiljevat.
Nisem kot vi. Hotel sem izvedeti resnico. In sem jo.
Vesel sem, da ste živi.
Moral sem vzeti hipoteko na galerijo. - Ja, tako je bilo.
Pomagal mi je, čeprav ga nisem prosil za to.
Taki galeristi in prijatelji so redki.
Nisi bil prepričan, a zdaj vidiš, da sem pravi prijatelj.
Celo najboljši. - Ni res.
Daj... - Ti si najboljši.
Kakšen je bil golaž? - Odličen.
Mi zdaj vrnete telefon? - Ne. Ne za mizo. Ni olikano.
Kdaj si se rodil?
13. maja 1995.
Trinajstega... - Maja 1995.
Kaj delate? - Sranje! Ni to.
Kakšno geslo imaš? - Ne bom povedal.
Poskusimo obratno.
Zaklenili ga boste. - Tudi to ni.
Zaklenili ga boste.
No, zdaj je zaklenjen zaradi tebe. - Ne.
Pa zdaj? - Ste znoreli?
Tako je bolje. Ni več dokazov, ni več posnetka.
Ni telefona. Konec. Sedi.
Kaj boš naredil?
Misliš, da ti bodo ljudje verjeli?
Tvoja beseda bo proti moji.
Vse je shranjeno v oblaku.
Fotografije, video, vse.
To so le izmišljotine.
Vse se avtomatsko shranjuje. Zaman si ga uničil.
Dovolj je tega materializma.
Grem. Težko bo brez telefona in GPS-a.
Kje je stranišče? - Po hodniku in levo.
Ni lahko z njim. - Ne.
Mislim, da naju bo izdal.
Misliš? - Seveda.
Večno iskren tepec je, ki bi storil kaj takega.
Po naju je.
Izmisli si kaj. -Kaj? - Razlog, da ostane. Hitro.
Čakaj. - Pohiti.
Imam zamisel.
Četrt tega mu bova dala v kavo.
Onesvestil se bo, midva pa bova pridobila čas.
Zakaj si to shranil? - Ne vem.
Ves čas si imel to? Ni to malo čudno?
Ti si čuden. Ti si hotel to pogoltniti. - Ne zares. Pretvarjal sem se.
Si resen? Dobro, kasneje bova govorila o tem.
Najprej morava rešiti to. - Kaj?
Ne boš mu dal strupa. Ubil ga boš.
Nisi zločinec! Zberi se.
Prav imaš. Ne vem, kaj mi je. Izgubljam razum.
Končala bi v zaporu.
Kako to misliš? - Misliš, da nisem preveril?
Tihotapljenje trupla, poneverba, prevara...
Za to greš v zapor. Nasilje in tisto z milom.
Nikoli. Raje spet umrem, kot da grem v zapor.
Tu sem kot v raju. Slikam, imam navdih...
Nihče mi ne bo vzel te svobode!
Zapor ni življenjska izbira!
Kako ne? - Ne moreš ga izbrati!
Zdaj grem.
Bi prej spil kavo? Da boš buden.
Eno kratko. - Morda to ni pametno.
Eno kratko kavo in to je to.
Hvala.
Če smem...
Rad imam sladko.
Čakaj, stoj. Sladkor ni zdrav.
Hotel sem reči, da sva ravnala narobe.
To je prevara, prav?
Ni tako, Enzo? - Brez dvoma.
In to ni dobro. - Nikakor.
Ko tak mlad človek, poln idealov in podpore,
nam starcem zares odpre oči,
se človek zamisli.
Dobro, zdaj pa malo pretiravata, toda...
Hvala. - Ne, treba je povedati resnico.
Če naju hočeš prijaviti, bova razumela.
Samo prosim, da malo razmisliš.
Ne.
Sem že razmislil. Moram vaju prijaviti.
Si popolnoma prepričan? - Ja.
Enzo, bi kaj dodal?
Mislim, da sva poskusila vse. - Žal mi je.
Oprosti.
Spij kavo, ohladila se bo.
Ne počutim se dobro. - Kaj?
Spet moram na stranišče. - Dobro.
Prekleto! Kaj sva naredila? - Kaj si naredil?
Zakaj si vsul ta strup? - Iz tvojega žepa je bil!
Ti si kupil ta strup!
Ideja je bila tvoja, morilec! Ti si ga ubil!
Ne delaj mi tega! - Jaz nič ne delam!
Misliš, da je... - Ne vem.
Čakaj. Moj pomočnik je bil. Grem jaz.
Pojdi. -Grem. - Pojdi!
Ne premika se. - Kaj?
Sploh s ene premika.
Ljubi bog.
Daj, vstani.
Si dobro, Alex? - Zavrtelo se mi je.
Gotovo od terpentina. - Ali pa tvojega usranega golaža.
Si dobro? - Bolje sem.
Zelo sem vesel.
Res čudno. - Si dobro?
Ja. - Pridi, sedi.
Sladkor je pravi strup, veš?
Ja, sladkor je grozen.
Sedi. - Hvala.
Pij vodo. - Res sta prijazna.
''Moška sta uprizorila smrt Renza Nervija.
Vpleteni so tudi slavni zbiratelji in dražbene hiše.
Slika Renza Nervija lahko doseže ceno več sto tisoč evrov.''
Zapor? - Lopar.
Milo...
Čakajte.
Oprostite, lahko malo...
Malo...
Eden po eden!
Prosim! - Vi.
Obstaja življenje po smrti?
Rahel dež traja dolgo, naliv pa je kratek.
G. Forestier, kako vidite prihodnost? Vas kaj skrbi?
Nič. Z g. Nervijem verjameva v francosko pravosodje.
Sveže meso!
Gremo, prhanje!
Tu vama bo krasno!
Se vidimo pod prho!
Ni tako slabo.
Vsaj za vedno sva skupaj.
Misliš, da TV dela?
Tudi interkom ima.
Dober dan. Tu g. Forestier in g. Nervi.
Bi lahko poslali koga, da popravi televizor?
Ni elektrike.
Halo?
"'NFT'' za nevedneže''
''NFT se kupuje in menja kot ostale kriptovalute.''
Ni mi mar.
Vsako umetnino se lahko pretvori v ''NFT''. Zanimivo.
''Ja, bil sem mecen Renza Nervija.
To je umetnik, ki ga izjemno cenim.
Ekscentričen je, res je.
To sliko smo morali sprva skrivati pred obiskovalci, ker...''
Po vrhu udari.
''Raje ne bi razkril ocenjene vrednosti.
O Nerviju je že vse povedano. On je genij.
Eden največjih slikarjev 21. stoletja.
Je tudi moj dober prijatelj
in kmalu bom napisal njegovo biografijo.''
Nisem vedel. Si ti?
''Naslov bo Življenje pred, med in po smrti.''
O čem razmišljaš?
Prav si imel. Postala sva vse, kar sva sovražila.
Če nič ne ukreneva, bodo tvoje slike končale kot midva, v zaporu.
Ujete v trezorjih, kdo ve kje. V Dubaju...
Zaklenjene pod šiframi.
Arthur? - Ja?
Vem, kako jih lahko nekaj rešiva.
ČEZ POL LETA ZARADI LEPEGA VEDENJA
Hvala in na svidenje! - Lep dan želim.
Kako si, Juda?
Učitelj, nisem imel izbire.
Hecam se. Pridi sem.
Si dobro?
Dober dan. Tišina, prosim!
Hvala, da ste prišli
na dražbo slik Renza Nervija, ki je tu z nami.
Prva slika se imenuje "Schrödingerjeva mačka",
v spomin na mačke, ki so jih uporabili v poskusih iz kvantne fizike.
Začetna cena je... - 20 evrov.
Dvajset? - Ja.
Lahko dvajset.
''Akcija proti lakoti''
Ponuja kdo 22?
22,50!
23. - Da kdo več?
24. - Da kdo več?
24 prvič, drugič, tretjič...
Prodano!
Tako.
Ta je ena meni najljubših.
Imenuje se "Človek iz Penrosa". - So to luknje od moljev?
Ne, od krogel.
Renzo je vzel pištolo in streljal v svoje slike.
To je simboliziralo smrt zahodnjaškega kapitalizma.
Hvala v Renzovem imenu.
To je izjemna slika.
Začetna cena je 30 evrov.
Trideset. - Kar naprej.
38! -40!
40 prvič, drugič, tretjič!
Prodano!
Čestitam!
Začetna cena je...
Osem!
12 tu spredaj!
22!
Kdo ponuja več? - 23!
26! -Prodano!
Čestitke, gospa!
Z nami je Renzo Nervi. Nocoj ste slike prodajali za drobiž,
čeprav bi lahko iztržili milijonske zneske.
Kakšno je sporočilo te geste?
Sporočilo je, da je svet umetnosti farsa,
popoln primer pokvarjenega sveta, ki ga ustvarjamo.
Gospod Forestier?
Vsaka velika banka danes ima svetovalca za umetnine.
To pomeni, da je umetnost investicija kot vsaka druga.
Cena je postala glavni namen slike.
Je za vas to normalno? To ni normalno.
Umetnost ni samo za bogate. Vsem pripada.
Bi še kaj dodali? - Ne.
Na svidenje. - Na svidenje.
Na osvoboditev umetnosti!
Hvala, bili ste krasni! - Na zdravje! -Na zdravje!
Eugénie, hvala. Alex, ne jezi se.
Na zdravje.
Kaj je spet?
''Neznana številka''
Kaj?
''To je sporočilo za Forestiera in Nervija.
Fanta, slišal sem za vajin nastop.
Zelo kul. Še naprej dvigajta prah.
EPILOG
Zdravo. - Zdravo.
Vse najboljše, stari moj! - Hvala.
Nekaj imam zate. - Darilo?
Notri ga odpriva.
Zdaj pa ti zares želim vse najboljše.
Toda to je... - Ja.
Znorel si.
Izrezana ona je.
Hvala.
Ni za kaj.
Kam greva? - Ne skrbi.
Si prepričan?
Kam greva? - Nikamor.
Sva že prišla?
Ni cilja, ni usmeritve. Svobodna sva, Arthur.
Nočem, da me pojedo volkovi.
Tu ni volkov.
Pa medved. - Tudi teh ni.
Kaj ti je mar? Ti si že mrtev. - Samo dvakrat se živi.
Kaj zdaj misliš o smrti?
Mislim, da sem vseeno proti.
Mi res ne boš povedal, kam greva?
Potrpljenje.
Vedno hitiš.
Te na kaj spominja?
Seveda.
Kaj ti je ljubše? Umetnost ali resničnost?
Umetnost.
Tebi pa verjetno resničnost.
Kako prekositi, kar je že ustvarjeno? - Kar je ustvaril Stvaritelj?
Greva jest. Lačen sem.
Pozabil sem ti povedati.
Belgijska kraljevska družina je navdušena nad tvojimi deli.
Res? Pa kaj?
Navdušila jih je tvoja razstava za sklad Louis Vuitton.
Radi bi imeli tvojo originalno sliko.
Krasno. Moral jih boš zavrniti.
Veš, da imajo najboljšo umetniško zbirko na svetu.
Veš, da ne delam po naročilu.
Ne začenjaj spet s tem.
Anti-monarhist sem. Ne prenesem kraljev.
Kralji so kot drugi zbiratelji. - Ne trudi se. Ne bom pristal.
Morda bom šel z Alexom v Pondicherry poučevat v hinduistično šolo.
Kakšna neumnost je zdaj to? - Nekoč sem bil profesor.
Nikoli ti nisem povedal, toda bil si grozen profesor.
Res? - Ja. Grozen.
Belgija je vodilna v sodobni umetnosti.
Rekel sem ne!
Pogovorila se bova, ko se pomiriva.
Miren sem. Odgovor je še vedno ne.
Bova še videla.
MEDIATRANSLATIONS