Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dívejte se.
Autorem tohoto díla je Renzo Nervi.
Jeho život byl plný vzestupů a pádů.
Dobře si plátno prohlédněte.
Neptejte se, co znamená.
Umění není jen odraz reality.
Umění si vytváří svou vlastní.
Nesnažte se porozumět, není čemu.
Jde jednoduše o to, přijmout zážitek,
který dílo nabízí vašim smyslům.
Nyní, po chvilce rozjímání
nad tímto obrazem,
pojďte se mnou. Seznámím vás s jeho autorem.
Renzo Nervi. Velký malíř a přítel.
Nejlepší, jakého jsem kdy měl.
Ty mě fakt štveš!
Neumíš si představit, jak jsi otravnej!
Sakra! Topíš se a táhneš mě s sebou!
O co ti jde?
Uspořádat tuhle výstavu ti trvalo 10 let!
Uvědomuješ si to?
Problém není v tom, že se nic neprodalo.
Ale přečti si tisk.
Roznesli nás na kopytech.
Art Press. Slavný Laveran.
Poslouchej. "V 21. století je sebevražda
vystavit umělce tak silně zakotveného ve století minulém."
Sebevražda!
A to nemluvím o těch ostatních.
Problém je v tom, Renzo, že odmítáš dávat rozhovory.
Vyhýbáš se tisku, to nejde.
K ničemu to není. Ty to víš moc dobře.
V dnešní době kritici nemají žádnou moc!
Mají ji dražitelé, kupci, sběratelé.
Jde o prachy! A ty to moc dobře víš, Arthure.
Promiň, ale právě sběratelé,
dražitelé a kritici
se s tebou chtějí setkat.
Nepřišel jsi ani na vlastní vernisáž!
Nemůžu za to. Jsem agorafobik.
Cože! Agorafobik? Máš na to papír od doktora?
Agorafobik a taky supermarketofobik.
Super... co?
- Mám hrůzu ze supermarketů. - Nech si to divadýlko.
Teď mluvíš se mnou, Renzo.
Vždyť toho po tobě tolik nechci.
Jen abys občas zašel do galerie.
Nemůžu. Nedokážu se před těmi snoby přetvařovat.
Poslouchat tupce, jak mi vysvětlují moje obrazy.
Všichni nejsou tupci.
- Arthure. - Jo.
Dělat šaška je tvůj úkol, a ne můj.
Nic ve zlým, ale děláš to moc dobře.
Jsi ve svým živlu, jde ti to. Mně ne.
Laveran měl pravdu. Jsi na odpis, Renzo.
Je mi fuk, co říká Laveran.
Navíc kritiky nikdy nečtu. Nikdy!
To bys měl.
Labyrint. Tak se ta výstava jmenuje. A skutečně.
Ocitáme se v meandrech mozku Renza Nerviho.
Je to velmi působivé.
To plátno se mi ohromně líbí.
Je snové a zároveň hrůzné...
- Líbí se vám? - Ano...
Ano! Připadá mi, že pod krutostí toho obrazu
se skrývá ironie a určitý soucit.
Ba dokonce shovívavost.
Máte naprostou pravdu.
Za těmito lehce zmatenými tahy štětcem,
za excitovanými těly modelů
je cítit umělcova lidskost.
Je cítit jeho křehkost. Ano, ano.
Mně se skutečně zdá,
jako byste byla předurčena toto dílo získat!
V den, kdy stojíte před dílem Renza Nerviho,
jeho autor přichází osobně.
Věřte mi, nestává se to často.
Dovolte mi vás seznámit. Renzo, chci ti představit...
- Dobrý den. Omlouvám se. - Ale co to...
Líbí se vám to, madam?
- Mám se pustit do ostatních? - Ne, to je dobrý.
Jak je libo.
- Arthure, mám zavolat policii? - Ne, to je dobrý.
- Nebo do blázince... - Říkám, že dobrý!
Anasi!
Tohle ti vracím, už to nepotřebuju.
- Někoho jsi odkrágloval? - Odkrágloval jsem tři.
Nepovídej!
Líbí se ti to?
Nezavěšujte.
Arthure, to je Renzo Nervi.
- Řekla jste mu, že tu jsem? - Ano.
- No tak, Eugénie! - Vždyť tu jste, ne?
Nemusíte být tak pragmatická.
Že mě tu vidíte, neznamená, že tu opravdu jsem.
Život je komplikovanější, než se zdá.
Dobře. Chcete s ním mluvit, nebo nechcete?
Ne. Dejte mi ho.
Tak co je?
Líbilo se ti to?
Renzo, možná to nevíš,
ale střelnou zbraň na umělecké dílo
použila před 50 lety Niki de Saint-Phalle.
Takže nepřicházíš s ničím novým.
Umění je permanentní revoluce, Arthure, jak dobře víš.
Kvůli tobě jsem přišel o významnou klientku.
Tudíž nemám náladu s tebou diskutovat. Jasný?
Měj se.
Ne, počkej, nezavěšuj!
Dobrá, zvoral jsem to. Upřímně se ti omlouvám.
Díky, že to uznáváš, tohle jsi fakt přehnal.
Jenže tvoje omluva mě nespasí.
Už musím jít.
Ne, počkej!
Chtěl jsem ti říct, že jsem momentálně na suchu
a potřeboval bych malou zálohu.
Jakou zálohu?
Za obraz, kterej se mi kvůli tobě nepodařilo prodat?
A i kdybych ho prodal,
sotva by to pokrylo škodu, která mi vznikla.
Škodu? Jakou škodu?
Tak poslouchej, Renzo. Kulky ze tvý pistole
neskončily ve tvým obrazu.
Prošly tvým obrazem a uhnízdily se v mý zdi.
Aha, tomu ty říkáš škoda.
Každopádně je šlus.
Výstava končí. Balíme.
Řekněte mu o schůzce.
Eugénie se s tebou domluví
na předání pláten.
Vrátíme ti neprodané obrazy. Což je...
- Úplně všechno. - Tak. Slyšel jsi?
Renzo?
Co je?
- Renzo Nervi? - Jo.
Alex. Těší mě... Rád vás poznávám.
Co pro tebe můžu udělat?
Rád bych se u vás učil malovat. Stal se vaším učněm.
Přinesl jsem vám pár svých výtvorů.
Podíval byste se na ně?
- Jak jsi mě našel? - Dalo mi to dost práce.
Bylo to skoro tak těžké jako najít Banksyho.
Je mi líto, ale učně neberu.
Vezměte mě na zkoušku.
Učně neberu. Jsi snad hluchej?
Nejsem hluchej, jsem paličatej.
Běž si třeba za Jeffem Koonsem a za jemu podobnými.
Nejsem továrna. Všechno si dělám sám.
No právě.
Jste jeden z posledních skutečných malířů, co ještě maluje.
Žijící legenda.
Tak žijící legenda?
Jsi srandovní. Paličák, ale srandovní.
Tak jo, vezmu tě na zkoušku. Na týden.
Ale uděláš chybu a končíš, rozumíš?
Rozumím, mistře.
- A neříkej mi "mistře". - Domluveno, mistře.
Začneme cvičením pozornosti.
Sedneš si sem na tu židli
a pozorně si prohlídneš
všechny předměty v téhle místnosti.
Říkám všechny.
Kajak, labuť, Bambi, kolo, rakev...
A tamhleto, ani nevím, co to je. Jasný?
- Jasný. A jaký to má smysl? - To pochopíš později.
- Výborně, pašák. - Díky.
Mistře?
Už tam sedím tři hodiny.
Jo...
Fajn.
Teď tu místnost kompletně vyprázdníš.
Vezmeš všechen bordel, co je ve skříních,
na zdech, co se válí po zemi.
Nechci tu nic vidět.
Vezmeš to a odneseš sem vedle. Jasný?
Dobře.
Tak fajn.
Ale proč?
Tak co? Ještě nemáš hotovo?
Víte, jak dlouho trvalo Herkulovi
vyklidit Augiášův chlív,
kterej bůhvíjak dlouho nikdo nečistil?
- Ne, jak dlouho mu to trvalo? - Hrozně dlouho.
Tak já ti to povím. Trvalo mu to pouhý jeden den.
Ale to byl Herkules, svalovec.
Nevážil 45 kilo i s postelí jako ty.
Nepomohl byste mi aspoň s tím kajakem?
Jo? O co jde?
To je další cvičení?
Ne, jen máš prostě smůlu.
Co je to za obrazy?
Ty, co se neprodaly.
Desetkrát jsem začínal znova.
Kdyby to plátno zrentgenovali,
získali by úctyhodný vhled do hlubin mých pochybností.
Dřív jsem vstal a měl jsem chuť se se sebou poprat.
Měl jsem zuřivou touhu malovat.
Dnes, když vstanu, chci si prostě jen dát kafe.
- Pan Forestier? - Dobrý den.
- Těší mě. Pojďte se mnou. - Těší mě.
Chce to něco impozantního na tuhle zeď.
Ano. Máme na mysli něco
minimálně 3 x 1,50 metru.
Výborně.
Měl bych pro vás jeden nápad.
Co takhle si místo koupě starého obrazu
nechat na objednávku namalovat originál?
Něco, co bude zhotoveno výhradně pro vás,
na míru.
Mohli bychom se obrátit na známého umělce.
Dílo by mohlo nést odkaz na váš podnik.
Na jeho pověst, na jeho historii.
- To zní zajímavě. - Zní to dobře.
Taky si myslím.
A jakého umělce máte na mysli?
Renzo Nervi?
To je vtip, Arthure? Nemáte nikoho jiného?
Někoho míň problematického a civilizovanějšího?
- Popravdě kohokoliv... - Ne... Renzo se hodí výborně.
Vím, že je váš přítel, ale není to ve vašem zájmu.
Člověk vždycky nemůže jednat ve vlastním zájmu.
Proto jste mě zaměstnal.
Abych vám ho včas připomněla.
Váš obdiv k němu vás zaslepuje...
Ano, obdivuju ho. Toť vše.
Obdivuju ho.
Nezajímá mě, jestli je, nebo není v kurzu.
Jestli se prodává, nebo ne.
Skutečně ho obdivuju.
Když jsem Renzův obraz viděl poprvé,
byl jsem ohromen.
Nemluvím jen o osobních pocitech.
Mluvím o něčem univerzálním.
Mluvím o kráse jinakosti.
Víte, jaké to je,
podívat se na svět očima někoho jiného?
Já se tady celé týdny snažím
vám přihrát skvělou příležitost,
a vy si ji zkazíte s tímhle sociopatem?
Můžu vědět proč?
Chci mu pomoct.
Mistře! Tohle jsem našel v tom vašem bordelu.
Doporučené dopisy bývají důležité, ne?
Co to je?
To je...
Příkaz k vystěhování.
"Na základě předběžného příkazu vydaného soudem
jste povinen vystěhovat osoby,
veškerý majetek a opustit prostory, které neoprávněně obýváte.
A to nejpozději do..."
- Kdy jste ten dopis dostal? - Nemám ponětí.
Mistře, oni vás vyženou!
Vyženou? To bych se na to podíval!
Tady jsem se narodil
a hodlám tu zůstat až do smrti.
- Tohle je z finančáku. - Tak na to nesahej!
Jedno čínské přísloví praví...
Jestli to, co chceš říct, není zajímavější než ticho, mlč.
Tak na to nesahej, vypiji si kafe
a běž dokončit práci, kterou jsem ti zadal.
Žádá tě o to žijící legenda.
Už to mám hotové.
- Tak co? - Dobře!
Nadřel jsem se, ale mám hotovo.
Teď sem nanosíš všechny předměty zpátky.
Umístíš je na to samé místo, kde původně byly.
To je cvičení na paměť. Proto jsem po tobě chtěl,
aby ses na ten bordel díval tak dlouho.
- To je vtip? - Ne, není to vtip.
Nejdřív se nauč dívat, to je základ.
- Do práce. - Mistře...
- Ano? - To jsem já.
- Arthure! - Jo, Arthur.
Poslyš, měl bych pro tebe práci. Co ty na to?
Čemu říkáš práce?
Co tady děláš? Čekají tě nahoře.
Budeš muset nahoru.
Kdo je autor?
Maggie Chekamondová.
Francouzsko-ugandská umělkyně žijící v Berlíně.
Je fotografka.
Na ní je zajímavý její otřesný osobní život.
Je sirotek...
Jsou to NFT. Neptej se mě, co to je, pořád jsem to nepochopil.
Zabývá se tím Eugénie. Prodává se to.
Když se to prodává...
Vraťme se k naší záležitosti.
Chtěli rychle něco vidět.
Tak jsem si dovolil něco načrtnout.
A řekl jsem jim, že je to od tebe.
Udělal jsi skicu místo mě?
Přesně jsem věděl, co chtějí vidět.
A tak mi to přišlo jednodušší. Je to jen skica.
Moc se jim líbila. Pro tebe to bude formalita.
Proč jim ten obraz nenakreslíš sám?
To by bylo nejjednodušší!
Nezačínej zase, Renzo. Pojď, půjdeme.
A chovej se jako ti pejsci vzadu v autech.
Ti, co jen kývají hlavou.
Nic neříkej, nech mluvit Eugénii a mě. Jasný?
Přestaň blbnout.
- Spoléhám na tebe! - Dobře.
- Věřím ti. - Jasně.
Vy děláte do zemědělství a potravin?
Přesně tak.
A co jste víc? Zemědělci, nebo potravináři?
Bio? Nebio?
Moc bio ne, co? GMO?
Ale ne, ne, ne...
- Glyfosáty? - Promiň.
Panu Dupontovi-Lavalovi se tvoje skica moc líbila.
Můžu se podívat?
Samozřejmě.
Není to špatný. Bravo.
Renzo se rád pochválí.
Nechtějme po umělcích, aby byli pokorní.
Povězte mi, pane Nervi,
kde jste vzal inspiraci pro tenhle obraz?
Ano?
Inspirace je všude kolem nás...
Myslím, že malíř se vyjadřuje snadněji
skrze svoje obrazy.
Je to tak.
Renzo mi vyprávěl o velkých mexických muralistech,
které obdivujete, jak vím. Rivera, Orozco...
Ale v současném provedení. Že?
A méně mexickém.
Ano, ostatně o tom jsme diskutovali.
Mluvili jsme o plátně minimálně 3 x 1,50 metru.
To je obrovské! Skoro jako Guernica!
Guernica je mnohem větší.
Mám dojem, že to bude mistrovské dílo.
Doufejme.
Ano, doufejme.
Je mi potěšením s vámi obchodovat. Tedy...
- Každopádně děkujeme. - Děkuji mockrát.
Tady je katalog naší poslední výstavy.
- Výborně. Mockrát děkujeme! - Díky, na shledanou.
- Na shledanou, díky. - Mockrát díky. Na shledanou!
Dopadlo to celkem dobře, ne?
Podívej se, jak je to krásný. Nádherný.
Kdybych měl ten portrét doma, trávil bych před ním celé dny.
Ano, ten Modigliani je úchvatný.
A chápu, proč tě dojímá.
- Proč? - Nepřipomíná ti někoho?
Esther?
Myslíš?
Ano.
Zpátky do reality.
Chtějí, aby byl obraz do měsíce hotový. Takže...
Arthure, nejdřív musím zjistit, jestli to dokážu.
Dobře víš, že na zakázku nemaluju.
Ovšem, jsi nezávislý umělec...
Přesně tak.
Sám ses zmínil o Picassovi,
který tvořil podle sebe, ale přijímal i zakázky.
Byl bohatý a geniální.
Jedno nevylučuje druhé. V čem je problém?
- Jde ti o etiku, viď? - Ano, o etiku.
Víš, jak v jejich podělaných továrnách zacházejí se zvířaty?
- Jak drtí kuřata zaživa? - Já vím.
Je to vážně děsivý, zoufalý...
Pobuřuje mě to, víš? Ale jíst se musí.
Poslyš, nechci po tobě, abys pracoval pro Hitlera.
Arthure, dole je Jean-Marc Laveran.
- Přišel se podívat na výstavu. - Sakra!
- Laveran? Ten kritik? - Ano.
Půjdu ho pozdravit.
Nemyslím si, že je to dobrý nápad.
Proč?
Renzo, nehni se odsud. Jasný? Zůstaň tady.
Bravo, gratuluju.
Pan Laveran? To je milé překvapení!
Jen jsem vám chtěl sdělit pár postřehů
ohledně vašeho článku o mé poslední výstavě.
Renzo, prosím tě.
Odmítám se bavit o svých kritikách.
A už vůbec ne s umělcem, kterého se týkají.
Ale to, co jsem četl, bylo celkem poučné.
Vážně. I když jste mě naprosto odstřelil.
- Jistě. Půjdu. - Měj se, Arthure, bravo.
Pane Nervi, ať se daří.
Říkáte, že jsem vězněm svého rámu,
že mě plátno dusí
a nedokážu se oprostit od jádra obrazu...
Přesně tak to cítím i já!
To sevření, které mi brání tvořit!
Ovšem pokud jde o "smrtící lůno
mého existencialismu"...
Nejsem si jistý, zda jsem správně pochopil smysl té pasáže.
Renzo, já ti to pak vysvětlím.
- Bylo to vážně vynikající. - Vysmíváte se mi?
- Ne, kdepak. - Pusť mi tu ruku, pitomče!
Pánové, uklidněte se, ano?
Myslel jsem to upřímně. Otevřel mi oči.
Jak ti otevřel oči? Vysvětli mi to!
Dovol, abych ti připomněl, že tě ten chlap rozcupoval.
Napsal, že jsi na odpis, odtržený od reality
a že bys měl jít do penze, než úplně zdegeneruješ.
Rozumíš?
Ten obrat jsem nepoužil.
Ale tak nějak to bylo.
Uznej, že ten článek byl nechutnej!
Styl k pláči a obsah za hovno.
Zachoval ses jako hajzl, uznej to.
- Myslíš, že to tak nechám? - O co ti jde?
Nechám tvou galerii zavřít! Víš, kdo já jsem?
Myslíš, že se tvých výhrůžek bojím?
Kdo jsi, že kritizuješ umělce, jako je Renzo Nervi?
Kdo jsi?
A teď vypadni z mý galerie! Parazite!
- Půjdu sám! - Padej! Zmiz!
Pitomče!
Nakonec to dopadlo dobře.
Jo.
Kdy má být ten obraz hotovej?
Před koncem měsíce.
To se dá zvládnout.
Co s tím budete dělat, mistře?
Prodám svou duši ďáblu.
Tak hop!
Postavíme ho rovnou na stojan.
Jo!
Mám dobrou zprávu.
Paní Debreuilová si vybrala jeden Nerviho obraz.
Akt, který viděla v katalogu. "Nahá žena..."
-"Nahá žena na červeném sofa". - Právě ten!
- Je skvostný. - Navrhla 8000.
A kolik jsme za něj chtěli my?
Patnáct. Tvrdí, že nemůže dát víc.
Je to držgrešle. Tolik utratí za víkend.
Víte co, zavolejte jí a vyjednávejte.
Když bude neústupná, řekněte, že souhlasíme.
Dobře.
Poslyš, podle mě je to dobrý obchod.
Osm tisíc eur je slušná částka. Já jsem spokojenej.
Problém je v tom, že já už ten obraz nemám.
Jak to, že ho nemáš?
- Má ho Laura. - Kdo je Laura?
Můj model. Pózovala mi.
Pak jsme se vídali. Dal jsem jí ho na svatýho Valentýna.
Promiň, cože? Asi jsem špatně slyšel.
Věnoval jsem jí ho na svatýho Valentýna.
Na svatýho Valentýna!
Ty slavíš svátek svatýho Valentýna?
Mám svý slabůstky.
Jsem rád. Udělal jsi dobře. Fakt.
Co kdybys jí navrhnul
výměnu toho obrazu za jiný?
- Myslíš? - Jo, myslím.
- Je to tady? - Jo.
- Pojď tudy. - Kam to jdeš?
- Jsi si jistej? - Ale jo, buď bez obav.
Trochu se obávám.
Kam ho sakra mohla dát?
Jsi si jistej, že neděláme nic nezákonnýho?
Kdepak nezákonnýho.
Tady je. Podívej se na to. Ani si ho nepověsila.
Popadneme ho a mizíme.
- Mohla si ho pověsit. - To je fuk! Pospěš si!
Pojď tudy!
To Modigliani tě inspiroval,
abys namaloval "Ženu na sofa"?
Máš pravdu.
Chybí mi vlastní inspirace.
To je normální. Stojíš před plátnem
a celý den čekáš na inspiraci.
Ale inspirace se přece dá vyvolat!
Inspiraci v sobě musíš živit. Musíš chodit ven.
Rozhlížet se po svém okolí.
Víš moc dobře, kdo byl zdroj mé inspirace.
Na všech mých portrétech byla Esther.
Byla tam, i když jsem maloval krajiny.
Byla všude.
Všechny moje obrazy vznikly z jejího úsměvu.
Vrať se do reality, Renzo.
Esther už tu není.
Přestaň vzývat Thanata.
Myslím, že by ti neuškodila trocha Erose.
- Poslouchej... - Přestaň. Je to nechutný.
Ne, je to krásný. To je život!
Přece jen křičí trochu moc.
Omlouvám se.
Vážně, promiň.
Co teď? Jak to uděláme?
Nevím. Musíme improvizovat.
Nenechte se rušit, my jen procházíme.
Co to... Renzo?
Zdravím. Jsem psychoterapeut zde přítomného Renza Nerviho.
Hlavně nic neříkejte, bylo by to kontraproduktivní.
Vše je součást kognitivně-behaviorální terapie.
Jejím cílem je vzkřísit
v panu Nervim Narcise.
Návštěva specifických míst by mu mohla pomoct
akceptovat svou nemocnou psýché.
Stejně jako opětovné nabytí cenných předmětů.
Jakých předmětů?
Soustřeďte se.
Pane, jsou zde nějaké předměty, které by vám mohly pomoct?
Nebo které vám snad patří?
Možná...
- Možná tamten? - Který?
Do toho, vezměte si ho.
Mohla sis ho aspoň pověsit.
Bizarní situace, viďte.
Neotáčejte se, pane Nervi.
Pozor.
Díky za zážitek.
Rádo se stalo.
- Výborně, bezvadný. - Díky, mistře.
Neděkuj mi.
A co bude dál?
Doufám, že něco víc uměleckého.
Dál nebude nic. Necháme toho, je šlus.
Cože?
Jak to? Udělal jsem něco špatně?
Ne. Naopak, udělal jsi všechno, co jsem po tobě chtěl.
Tak proč? Co to znamená?
Že máš štěstí a unikl jsi včas.
Umělec z tebe nikdy nebude.
Jak to, že nebude?
Ukázalo se, že jsi pečlivý, racionální, důsledný,
metodický, a dokonce pokorný.
Umělec tyhle vlastnosti nepotřebuje.
Ale já už jsem takovej...
Máš moc předností.
Pravej umělec nemá žádný.
Tvoří, protože nic jinýho neumí.
Je to jako prokletí, handicap.
Mohl bys dělat spoustu věcí prospěšných pro ostatní.
Ale vy jste umělec!
Jsem dokonalý příklad toho, co jsem ti právě řekl.
Dělám naprosto zbytečný věci,
který už nikoho nezajímají.
Ale já malovat chci!
Potřebuju se vyjádřit, mám co říct...
Slova nestačí, musíš jednat.
Za člověka mluví jeho činy!
Tak co mám tedy dělat?
Vypadnout odsud! Dokud je čas!
Pro mě už je pozdě!
Padej!
Dobře.
Omlouvám se, Alexi. Bude to tak pro tebe lepší.
Teď mě nenávidíš, ale jednou mi poděkuješ.
Co ty tady děláš?
Přinesl jsem ti tvůj podíl z prodeje obrazu.
Tu máš.
Nemusel ses obtěžovat, mohl jsi mi to poslat.
Chtěl jsem to s tebou oslavit.
Přinesl jsem ti tvou oblíbenou lahvinku.
- Pojď dál. - Jo.
Jak jsi daleko s freskou? Pokročil jsi?
Jo, pokročil.
Je to dobrý.
Propracovaný, silný...
Tolik detailů, preciznosti...
Dal sis s tím práci...
Musel jsi makat jako šroub.
Pořád jsem nenašel ten správnej úhel.
Renzo, varuju tě. Nedám ti pokoj!
To dílo dokončíš!
Jestli tu mám spát, tak tu budu spát!
Do práce! Co pro tebe můžu udělat?
Mám ti přinést barvy? Co bys rád?
Otevři tu flašku vína.
Výborně.
Chci tě vidět při práci.
Jo.
Ke stolu!
Výtečný.
Co dům dal.
Renzo.
Tu máš.
Tak co, líbí se ti to?
Perfektní. Chybí tvůj podpis.
Zakázky nepodepisuju, Arthure.
Nezačínej zase. Podepiš se.
Ne.
Víš, co je super?
Namaloval jsi tam ovoce a zeleninu, jak Dupont-Laval chtěl.
Kdyby mi někdy někdo řekl, že se nechám takhle zkorumpovat...
Fajn. Jdu spát.
Tak...
Tam trochu výš, prosím vás. Vpravo trochu výš.
- Skvělé. - Tak.
Už se ničeho nedotýkejte.
Počkejte, podívám se. Podívám se...
- Je to nádherné. - Ano.
Tohle je umění. Instalace obrazu
je 80 % úspěchu.
Ano.
Špatně pověšený obraz je průšvih.
Děkujeme mockrát...
Je to dokonalé! Nedotýkejte se toho už.
- Ještě jednou díky. - Já děkuju vám.
- Uvidíme se zítra. Bravo. - Díky.
- Dobrý večer. - Dobrý...
Znáte Pierra Bonnarda?
Pierre Bonnard? Pracuje tady?
Ne... To zrovna ne...
Pierre Bonnard byl malíř z počátku 20. století.
Velký umělec, který měl to štěstí,
že poznal slávu ještě během svého života.
Byl perfekcionista. Maniak. Úzkostlivý.
Ale hlavně byl věčně nespokojený.
Byl schopen opravovat svá díla vystavená ve slavných muzeích.
Kdy je umělecké dílo skutečně hotové?
Podle Bonnarda nikdy.
- Co se děje? - Přestaňte na mě řvát.
Já na vás neřvu, ale...
Pořád mu volám, ale nebere to, takže...
- Dobře. - Improvizujte.
- Jdu na to. Pojďte se mnou. - Už jdu. Pojďme.
Jak mě Eugénie právě informovala,
velký Renzo Nervi dnes ráno nedorazí.
Dostal inspiraci...
Což je pro nás předzvěst nového mistrovského díla.
Tudíž to budu já, kdo bude mít tu čest
vám dílo předvést.
Eugénie...
Raz, dva... Hop!
VRAZI
Říkala jsem vám, že to není dobrý nápad.
To je výsměch.
Ne, je to zajímavé!
Promiňte. Nerozumím tomu.
Jsme oběti špatného vtipu.
- Forestiere... - Není to tak špatné.
- Musíme si promluvit. - Ano, ale... Podívejte se...
- Teď hned! - Už jdu.
- Renzo Nervi? - Ano.
Jsem magistra Buffetová, soudní exekutorka.
Jsem zde kvůli vašemu vystěhování
na základě rozhodnutí
okresního soudu.
Můžeme jít dál?
Ano.
Děkuji. Pánové, pojďte za mnou.
Začneme touto místností.
Poslyš, volám ti už počtvrtý,
ale nebereš to, tak ti nechám vzkaz.
Dobře mě poslouchej, ty zatracenej egoisto.
Ztratil jsi posledního spojence, rozumíš?
Chtěl jsem ti pomoct, ale pošlapal jsi naše přátelství.
Pošlapal jsi mou práci.
Tolik roků jsem pro tebe dřel, cedil jsem krev,
jen abys mohl malovat a projevit se!
Ale je to silnější než ty, co?
Všechno zničíš!
Do konce života tě nechci vidět!
Pane. Champagne Châteaubriand...
Humr...
Děkuji.
Kotleta z iberského prasete s kaviárem z lilku.
- Díky. - Dobrou chuť.
Výběr sýrů...
Díky.
Budete si přát dezert?
Nechte si chutnat!
Váš účet, pane.
Jak už jsem řekl slečně,
já svůj účet platit nebudu.
Pane, prosím vás...
Protože tahle hostina je jen skromnou odměnou
za mou práci umělce
pro tuhle společnost kulturních barbarů!
Pane, nenuťte nás volat policii.
Když dovolíte...
Volat policii není dobrý nápad.
Když zavoláte policii,
udělám ještě větší brajgl.
A bylo by nám všem hodně nepříjemně.
Ovšem když mi přinesete poslední koňáček,
slibuju, že ho vypiju, vypadnu odsud
po špičkách a už mě tu neuvidíte.
Přines mu koňak a ať táhne do pekel.
Příteli, cítím osudu chmurné naplnění.
Samotou jsem zahájil své umírání.
Vidím pozdní svůj večer hvězdami se vágně plnit.
Nadešel i můj čas odejít.
Má příliš dlouhá nit chvěje se a téměř meče se dotýká.
Vánek, jenž odnesl tě, pomalu mě zvedá...
A já, vyhnanec, půjdu za těmi, již mě milovali.
Jejich upřený zrak mě do hlubin nekonečna vábí.
Spěchám tam. Nezavírejte bránu pohřební.
Projít mne nechte, neb tak zákon praví a nikdo mu neunikne.
Ó! Jak divoký hluk vydávají v šeru
duby kácené na hranici Herkulovu!
Co chceš?
Cítím se zničený, zrůda, netvor,
posedlý žalem a smrtí.
Připadám si jako z obrazu Francise Bacona.
Nebo jako zvíře Damiena Hirsta naložené ve formaldehydu.
Jsem divoch, nepatřím do téhle společnosti.
A uvědomuju si, že v tomhle světě, Arthure,
mám jen tebe.
Pojď nahoru.
Jsem fakt pitomec.
Hroznej pitomec.
Jak dlouho jsi neplatil daně?
Netuším. O to se starala Esther.
Ovšem. Vážně tak dlouho?
Když jsme v téhle branži začínali, všechno bylo snazší.
Já maloval obrazy, tys je prodával.
Bavili jsme se, na všechny jsme kašlali.
Byli nám šumafuk.
To je pravda. Svět se změnil.
Trh s uměním se globalizoval.
Už nestačí vystavovat v jedné galerii.
Musíš být všude současně.
Na mezinárodních veletrzích,
v aukčních síních, na sociálních sítích.
Hrát tuhle hru.
Podbízet se, ohýbat hřbet.
Myslíš, že mě baví lézt Rolandu Dupontovi-Lavalovi do zadku?
Ne.
Taky bych je nejradši všechny poslal do háje.
Taky bych rád zase našel svobodu, kterou jsme měli.
Kde jsou tvoje obrazy?
Všechny si odnesli.
Všechno je tady.
To je jed na krysy?
Vypadá to tak.
Měl bys vědět...
Zkrátka zaplatil jsem tvůj dluh na nájmu.
A taky dluhy na daních finančáku.
Abych si mohl odvézt všechny tvé obrazy.
Jinak by se zničily. Jsi rád?
Mimochodem...
Jsem v dost složité finanční situaci.
Musel jsem zastavit galerii.
Od Eugénie jsem to schytal...
Ušetřím tě podrobností, nejsou zajímavý.
Proč to všechno děláš, Arthure?
Proč mi pořád pomáháš?
Zatímco já ti hážu klacky pod nohy...
Renzo. Kdysi tě všichni chtěli, pamatuješ?
Nejvýznamnější galerie na světě by ti daly bůhvíco.
Ale tys je odmítal.
Vždycky jsi upřednostnil naše přátelství před osobními zájmy.
Vždycky jsi byl ke mně loajální. Nikdy na to nezapomenu.
Všechny moje obrazy si nech. Věnuju ti je.
Prodej je. Třeba za babku. Na tom nezáleží.
- Renzo, nech toho! - Nech si je, říkám ti.
Dlužím ti mnohem víc, Arthure.
Vždycky jsi byl přítel nejvěrnější.
Chtěl bych ti říct... Díky za všechno.
Všechno bude zas dobrý. Nějaké řešení se najde.
Teď procházíš mírně depresívním obdobím, ale to nic.
Vzpomeň si, že v 19. století
byla deprese známkou geniality.
Jak se máš? Díky, že sis našla čas.
Získal jsem zpět celé jeho dílo.
Přes 200 obrazů.
Teď mě poslouchej. Potřebuju tvou pomoc.
Děláš výstavy po celém světě.
Znáš významné sběratele...
Chceš, abychom byli partneři? My dva?
Dobře víš, že naše představy o téhle branži se liší.
Neděláš to proto, abys mě zase dostal do postele?
Čeho se bojíš? Že se do mě zase zamiluješ?
Arthure... Jak ti to mám říct. Renzo je za zenitem.
Léta už nenamaloval nic významného.
Leckdo si dokonce myslí, že je po smrti.
Koneckonců, kdyby byl mrtvý...
Jak můžeš být tak krutá!
Jsem upřímná, toť vše.
On není umělec, který by mě obzvlášť zajímal.
Takhle jsi nemluvila, když byl v kurzu.
Dělala jsi všechno, abys mi ho přebrala.
Dobrá, řekněme, že už mě nezajímá.
Tak pa. Musím jít, mám práci.
Je v obýváku.
Renzo, podívej, kdo tě přišel navštívit.
Alex?
Můžu vám něco nabídnout?
Ano, dal bych si kávu, jestli můžu poprosit.
Jak se daří?
Jakž takž. Co ty?
Stavil jsem se ve vašem ateliéru... Co hodláte dělat?
Netuším. Arthur, můj galerista, ale hlavně celoživotní přítel,
souhlasil, že mi pomůže.
Rád bych vyřídil všechny svý závazky, než se odporoučím.
Kam chceš jít, Renzo?
A co ty, maluješ dál?
Ne, ne, ne. Přeorientoval jsem se.
Jsem dobrovolník v neziskovce "Akce proti hladu".
Je to boží! Organizujeme různý akce.
Umožňuje nám to vybrat prostředky
na boj proti hladu na celém světě.
Líbí se mi, že je to konkrétní.
Mám pocit, že se podílíme na záchraně lidí.
To je dobře. Našel jsi svý pravý poslání.
A to díky vám, mistře! Slova nestačí.
Musíš jednat. Tak zněla vaše rada. Pamatujete?
Vrylo se mi to sem.
- To že jsem řekl? - To že jsi řekl?
Páni!
Alexi, nepovečeříte s námi?
Ale ano! Rád!
Při té příležitosti se Renzo možná vzchopí.
Odloží své pyžamo a oblékne se.
Co, Renzo? Ne?
... a tak mě ten kluk pustil do svýho pokoje v podkroví,
aby mi ukázal své práce.
Hezké, ale nic extra.
Tehdy jsme se teprve hledali...
V Akademii tenkrát vládl chaos.
A najednou jsem vzadu v pokoji zahlédl nádherný obraz.
Řekl jsem si, že mu budu moct
upřímně složit kompliment.
Abych nevypadal jako totální pokrytec.
A tak mu povídám:
"Ten portrét ženy se mi fakt moc líbí."
A on suše odseknul: "Není můj.
Je od Renza Nerviho,
toho prófáka v hnusný hučce." Promiň...
No, a pak jsem se zapsal na jeho přednášky.
Hned mi řekl, že jsem k ničemu.
To jsi taky byl.
Stačilo. Stal se ze mě galerista.
A první výstava byla tvoje.
Takhle jste se seznámili.
Díky obrazu.
Jo. Prohrál jsem ho v pokeru.
Co to bylo za obraz, mistře?
Jsem unavenej, půjdu spát. Dobrou noc.
Byl to portrét jeho ženy Esther.
Když zemřela, spálil ho.
Pak spálil i ostatní její obrazy.
Renzo? Omlouvám se, neměl jsem o tom mluvit.
Život je sled věcí, které milujeme
a pak o ně přicházíme.
Arthure, musíš pro mě něco udělat.
Co?
Hodně jsem přemýšlel. Můj čas tady se naplnil.
Co to povídáš?
- Jestli mi chceš opravdu pomoct... - Ano.
Pomoz mi ukončit tuhle komedii. Ano?
Rozumím, co po mně chceš...
Aspoň myslím, že rozumím. Přestaň s tím a hned!
Neudělám to. Na to zapomeň!
Ty ses dočista zbláznil!
Dobře, tak si poradím sám. Dobrou noc.
Xanax, Prozac, Fontanyl, Stylnox...
Jo!
Vysvětlím vám to. Princip je snadný.
Položíte jakoukoliv otázku a filozof vám odpoví.
Na základě databáze citátů.
- Chcete to zkusit? - Ne, děkuju.
Tak to zkusím já.
Pane? Položím vám snadnou otázku.
Dostanu přidáno?
Nejjistější způsob, jak zbohatnout, je spokojit se s málem.
- To je zajímavé! - Ano!
Tohle je ta NFT?
Říká se "ty" NFT, Arthure. Ale to teď neřešte.
- Teď vy, položte otázku. - Ne.
Jakoukoliv, co já vím.
Třeba existenciální nebo úplně obyčejnou!
Kde se bere touha zemřít?
Zemřít neznamená konec. Jen změnu.
Dar smrti, jehož se slabí obávají,
je pouze zrozením k nesmrtelnosti.
Renzo? Tohle ti přišlo. Bylo to v mé poštovní schránce.
Je to divný, chybí poštovní razítko.
Co to je?
Neotevřeš ho?
Otevřu ho později.
Mám ti ho otevřít?
Ne, jsi hodnej, ale zvládnu to sám.
Nejsi zvědavej, co to je?
Jo, ale otevřu to později. Je to moje právo, ne?
Dobře.
Nejsme povinni všechno dělat okamžitě.
Renzo, co je v té obálce?
Nech mě na pokoji.
- Dej to sem! - Vypadni z mýho pokoje!
To není tvůj pokoj, ale můj obývák! Já jsem tu doma!
Tak vypadni ze svýho obýváku!
- Co to je? - Nic.
Jakýpak nic. Je to lék, Renzo?
Není to lék. Neléčí, zabíjí.
A dokonce bleskově.
Zabíjí?
- Kdes to našel? - Na dark webu.
Ty sis otevřel dark web? Na mým počítači? Přes mou IP adresu?
Vrať mi to. Nemůžeš mi v tom zabránit.
Mám právo se vším skoncovat, kdy chci a jak chci.
- Je to moje nezadatelný právo. - Zabavuje se.
Jestli ses rozhodl zemřít, je to tvoje volba.
Jsi v pořádku?
Nedokázal jsem to. Byl odhodlaný.
Vždyť ho znáš, když se pro něco rozhodl...
- Byl umíněnej. - Jako osel...
- Tvrdohlavej jako mezek. - Jako beran.
Kdybys něco potřeboval, jsem tady. Stačí říct.
Jestli se díváte na tohle video, znamená to, že jsem mrtev.
Narodil jsem se 360 let po Rembrandtovi.
Ano, raději počítám od Rembrandta,
což byl skutečný génius,
než od Ježíše Krista, to byl pošuk.
Vy všichni, kteří mě máte za mizantropa,
hluboce se ve mně mýlíte.
Neznáte skrytou příčinu toho, kým se zdám být.
Do vínku jsem dostal temperament, nadšení.
Ale dnes si nedělám iluze.
Člověk není tvůrce.
Musí mít neustále na paměti,
že je bytost chátrající, pomíjivá.
Člověk se nevyvinul z opice.
Je opice.
Opice, která se napřímila a sedá si, když chce srát.
Na tom není nic špatného. Jen je třeba si to uvědomit.
Jsem tak pesimistický, až se stávám optimistou.
Protože protiklady se přitahují. A mráz pálí.
Běžte všichni k čertu! Sbohem.
Dámy a pánové, děkuji, že jste dnes večer přišli
na posmrtnou výstavu
tohoto velkého umělce, který předčasně zemřel.
Umělce, který vždy zůstal věrný sám sobě.
Vždy ignoroval trendy a vrtochy trhu.
Zanechal nám své velkolepé dílo jako dědictví.
Ten vzkaz jsem našel v jeho mobilním telefonu.
Dojal mě.
Především to byl přítel a bude mi strašně chybět.
Děkuji. Užijte si výstavu.
Podívej! Harry Zakaryan.
Jen se na umělce podívá
a tomu hned stoupne rating.
Klobouk dolů. Jak jsi to dokázala?
Vysvětlila jsem mu, že konceptuální umění je překonané
a že návrat slaví figurativní umění.
Peter Doig a tak dále...
Navíc je do mě blázen.
Prodala jsem mu jeho prvního Basquiata.
To samozřejmě pomáhá.
Počkej, to není vše. Pojď se mnou.
Marianne a Simon Martelovi, Thénardierovi současného umění.
Prodali by své dítě
za Warhola nebo Lichtensteina.
Naštěstí žádné nemají. Děti.
Warholů mají spoustu.
Vidíš tamtoho čahouna v bílé košili?
To je Colin Vandernoot, hvězda NFT.
Právě jsem s ním mluvila.
Navrhoval digitalizovat celé Renzovo dílo
a vytvořit virtuální muzeum.
Umožnilo by nám to prodávat jeho díla dvakrát.
Originál a jeho klon v blockchainu.
V NFT je budoucnost naší profese, zlato.
Ano, ovšem.
Pojď sem, Arthure. Určitě znáš Harryho Zakaryana.
Harry, dovol, abych ti představila Arthura Forestiera.
Muže, který objevil Renza Nerviho.
- Rád vás poznávám. - Těší mě.
Už je to rok, uvědomuješ si to?
Stalo se toho tolik, co jsi odešel!
Retrospektiva v Guggenheimově muzeu, bienále v Benátkách.
Výstava v Šanghaji měla obrovský úspěch.
Věřím, že pronikáme na asijský trh.
Tam je to snadný, už teď jsi pro ně polobůh.
Neumíš si to představit.
Prodeje raketově stouply, je to úžasný.
Přál bych si, abys to viděl.
Sběratelé a aukční síně se domlouvají.
Manipulují s cenami, aby tvou hodnotu vyhnaly co nejvýš.
Říkám si, kde se to zastaví.
A to nemluvím o NFT...
Ani nemůžu, protože tomu pořád nerozumím.
Nedává to smysl. Začíná to být vyloženě neslušný.
Umíš vydělat peníze, i to je umění.
- Co je to za blbost? - Řekl to Warhol.
Tak co?
Podle mě jsi ještě lepší mrtvý než zaživa.
Jestli ses rozhodl zemřít, je to tvoje volba.
Na co čekáš?
Nemůžeš se dočkat, až budu mrtvej, co?
Na to nemáš koule.
Ale mám. Jen jsem chtěl počkat na správnou chvíli.
Ne jako ten debil Darby Crash.
Co?
Darby Crash, pankáč,
co se zabil, aby se stal legendou...
Zabil se v předvečer smrti Johna Lennona.
Vidíš, co udělá špatný načasování?
Kdy to hodláš spáchat ty? Teď hned, za pět minut?
Zítra ráno? Za rok? Já nevím.
Jak dlouho mám žít
s Damoklovým mečem nad hlavou?
Chci zemřít, ale ne hned! Ne okamžitě!
Ale jo! Zhebni a hned! Jednou provždy!
A už o tom nebudeme mluvit!
Navíc u toho chci být sám.
Nechci to udělat před tebou.
Můžeš respektovat moje soukromí?
Chceš mě školit, jak se mám chovat?
Nezahrávej si, Arthure.
- Co? - Nebezpečně si zahráváš.
Jsi u mě doma, v mým obýváku.
Máš jed, kterej sis objednal na dark webu.
A já si nebezpečně zahrávám?
Copak Vincent van Gogh dělal tolik cavyků,
než se zastřelil?
Ne...
A Nicolas de Staël, než skočil z okna?
A Rothko, myslíš, že fňukal,
než si podřezal žíly?
Netlač na mě, prosím tě.
Nemůžeš pochopit, co cítím.
Ale já ti rozumím až moc dobře.
Rozumím ti líp než kdokoliv na světě.
Dobrá. Tak co bys dělal na mým místě?
Rozhodně bych spáchal sebevraždu. To je jistý.
Zkrátil bych své trápení. Prokázal bych službu sobě
a potažmo i ostatním.
Nehodlám spáchat sebevraždu, abych ti prokázal službu.
Hrome, znejišťuješ mě!
Vida! Zapojil jsi svůj mozek! Konečně!
Když se zabiju,
nebudu mít možnost se vrátit.
Protože zkrátka budu mrtvej, víš?
To je jistý. To je velký problém smrti.
Na smrti je totiž cosi nevratného.
Renzo, nedělej si z toho hlavu. Rozhodl jsem za tebe.
Zemřeš.
Na zdraví!
Pojď, mizíme.
Jsem tak pesimistický, až se stávám optimistou.
Protože protiklady se přitahují.
A mráz pálí. Běžte všichni k čertu. Sbohem!
Tohle bylo dost dobrý. Líp to nenatočíme.
Ne, musíme to natočit znovu.
Ale proč? Tohle bylo perfektní!
Točil jsi to už 15krát! Já už nemůžu!
Ještě jednou. Zněl jsi moc teatrálně.
Hlavně, když říkáš: "Ó, vy...
Vy, kteří mě máte za bytost hanebnou, nenáviděnou..."
Nekritizuj. To je Heiligenstadtská závěť.
No právě. Uber, ať jsi to víc ty.
Nehraj si na Beethovena.
Zkus zkrátka nepřehrávat.
A nepřeháněj to s ryčným "r".
Nevyslovuj "mizantrrrop"!
Slituj se!
Chceš to vzít za mě? Zkus si to, chytráku!
Stop!
Už to trvá hodinu! Hodinu!
Omlouvám se. Už jsem unavenej.
Ale to nevadí, už to skoro je.
Jen na konci musíš působit zoufalejc.
Když mluvíš o protikladech, co se přitahují.
A o mraze, co pálí.
I když mi hluboký smysl té věty stále uniká.
- Mám ti ji vysvětlit? - Nevracejme se k tomu.
Jen z toho musí čišet víc melancholie.
Tvůj hlas musí znít rozechvěle.
Nezapomeň, že se chystáš spáchat sebevraždu, Renzo.
No jo...
Chystáš sebevraždu.
Natočíme to naposledy. Dej do toho všechno!
Pojďme!
- Chceš se zabít. - Jo.
Řekni to!
- Mám to říct? - Jo. Řekni to.
Chci se zabít.
Připomeň si, co všechno jsi podělal.
Dobře.
Co to děláš s tou rukou?
Arthure, má to být selfíčko.
Až řeknu "akce", počítej do tří.
Ale ve svý hlavě, ne nahlas.
Akce.
Jestli se díváte na tohle video, znamená to, že jsem mrtev.
Nemáš někdy výčitky svědomí?
Výčitky? Proč?
Že se z nás stalo to, co jsme nenáviděli.
Že prodáváme moje obrazy obchodníkům, kterým jsou fuk.
Skladují je v trezorech jako prachy v bance.
Někdo sem jede.
Nevím, kdo to může být. Sem nikdo nejezdí.
Běž se schovat, já se půjdu podívat.
Potřebujete pomoc?
Dobrý den.
- Co ten tady dělá? - Alexi!
Počkej! Běž do chaty!
Ale to nic, to je Alex.
Renzo? Vy žijete?
Podvodníci! Já to věděl! Tak vy jste naživu!
Co to děláš? Ty nás filmuješ?
Přestaň, prosím tě. Přestaň nás filmovat!
- Klid, klid! - Vraťte mi telefon!
- Všechno ti vysvětlím. - Není co vysvětlovat.
- Vysvětlím ti to. - Prosím tě, uklidni se.
O všem si uvnitř v klidu promluvíme.
- Můj telefon! - Počkej chvilku. Přemýšlej.
Podívej se na Renza. Jak je šťastnej.
Zase žije! Zase maluje! Nesmírně mu prospělo, že zemřel.
A jak jsi nás vůbec našel?
Zeptal jsem se vaší asistentky.
Co, Eugénie? Ne, to je vyloučeno.
Nemá tušení, kde jsme. Nikdo to neví.
Zametl jsem všechny stopy.
Vyloučeno!
Lokalizovala vás. Přes mobil.
Už chápeš, proč ho nemám?
Teď ne, Renzo...
Chceš prachy, je to tak? Dobře.
- Pokoušíte se mě uplatit? - Přesně tak.
Vypíšu ti šek, a už se o tom nebudeme bavit.
Řekni si kolik.
Nepřijel jsem vás vydírat.
Za koho mě máte? Nejsem jako vy.
Jen jsem chtěl znát pravdu.
A teď, když ji znám,
jsem rád, že jste živ a zdráv, Renzo.
Musel jsem zastavit galerii...
Arthur zastavil galerii, aby mi pomohl.
Ale já jsem ho o to nežádal. Udělal to ze své vůle.
Není moc lidí, kteří by to udělali. Ani galeristé, ani přátelé.
Tys o mně pochyboval.
Ale teď vidíš, že jsem skutečný přítel.
Ten nejlepší, to je jistý.
Tak to není, ty jsi nejlepší přítel.
- Jak ti chutnalo moje ragú? - Výtečné!
Moc dobré.
Vrátíte mi už ten telefon?
Ne. U stolu ne. To je neslušné.
Kdy ses narodil? Jaký máš datum narození?
Bylo to 13. května 1995.
Tak 13. května...
Třináctého května 1995?
- Co to děláte? - Kruci, nefunguje to!
- Jaký máš heslo? - Přece vám neřeknu svý heslo!
- Počkej, zkusím to obráceně. - Přestaňte, nebo ho zablokujete.
- Nefunguje to. - Přestaňte, zablokujete ho.
A je to! Zablokoval se. Kvůli tobě.
Ne!
- Adié! - Přeskočilo vám?
A hotovo. Vyřízeno. Žádné důkazy.
Žádné video, žádný telefon. Konec.
Sedni si.
Co chceš dělat?
Co si myslíš? Že ti uvěří?
Bude to tvoje slovo proti mému.
Všechno je uložené v cloudu. Fotky, videa... Všechno je nahoře.
Cloud je stejně jen nějaká vymyšlená blbina.
Ne, všechno se automaticky ukládá.
Můj telefon jste zahodil zbytečně.
Už dost. Přestaň s tím svým materialismem.
Pojedu, protože bez telefonu
budu bloudit. Nemám GPS.
Kde jsou toalety?
Vzadu, dveře vlevo.
- Není to s ním snadný. - Je houževnatej.
Klidně nás udá.
- Byl by toho schopen? - Jo, byl.
Je to typ přehnaně poctivýho pitomce.
Je toho schopen. Jsme v háji.
- Vymysli něco! - Nic mě nenapadá.
Vymysli, jak ho zdržet! Vymysli něco hned teď.
Vymysli, jak ho zdržet! Dělej!
Počkej!
Už to mám.
Dáme mu čtvrtinu. Čtvrtku do kafe.
Naředí se to, usne a získáme čas.
- Proč sis to nechal? - Ani nevím.
To s tím celej čas chodíš?
Nejsi na hlavu?
Ty jsi na hlavu! To tys ho chtěl spolknout!
Nikdy bych to neudělal. Blafoval jsem.
Ne, jo? Utahuješ si ze mě?
O tom si ještě promluvíme.
Teď musíme vyřešit tenhle problém.
Co? Arthure, tím ho nezdržíš!
Je to jed, zabiješ ho!
Nejsi přece zločinec! Prober se!
Máš pravdu...
Nevím, co se to se mnou děje. Už blázním.
No tak půjdeme do vězení.
Jak to, do vězení?
No jo. Myslíš, že jsem se neinformoval?
Obchod s mrtvolou, falšování, podvod.
Za to je basa.
A tam vydírání a šikana...
Tak to ne. Já do vězení nepůjdu.
To radši umřu podruhý.
Mně je tady dobře, jako v ráji!
Maluju, mám zase inspiraci!
Mě nikdo za mříže nedostane!
Nikdo mi svobodu nesebere! Rozumíš?
Vězení není životní volba.
- Není to volba? - Nikdo se tě neptá!
Ne, ne, ne!
Tak já pojedu.
Nedáš si před cestou kafe?
- Kafe tě probere. - Tak jo, hodím ho do sebe.
Nejsem si jistý, jestli je to dobrý nápad.
Vypij si to kafe a basta.
Díky.
S dovolením.
Hřeším cukrem.
Počkej, počkej, počkej.
Cukr škodí zdraví.
Alexi, chtěl jsem ti říct, že jsme se zachovali špatně.
Byl to podvod.
- Mám pravdu, Renzo? - Nepochybně.
- Neudělali jste dobře. - Bylo to zlý, moc zlý.
Mladý muž jako ty, idealista a poctivec,
uštědřil životní lekci
dvěma starým pitomcům, kteří se na celé čáře přepočítali.
- Musíme se nad sebou zamyslet. - Jo.
Trochu přeháníte, ale děkuju.
Neděkuj. Je třeba si to přiznat.
Jestli nás chceš udat, pochopím to.
Jen bych rád, aby ses ještě trochu zamyslel.
Ne.
Už jsem se rozhodl. Nemám na vybranou, musím to ohlásit.
- Víš to jistě? - Jistě.
Dobrá.
Renzo, chceš něco dodat?
- Myslím, že jsme zkusili všechno. - Jo.
Omlouvám se.
Promiň, ale... Vypij si to kafe, než ti vystydne.
- Nějak mi není dobře. - Co?
No jo, no.
Musím znovu na toaletu.
- Sakra! - Co jsme to udělali?
Cos to udělal? Proč jen jsi mu tam dal ten jed!
Proč jen jsi ho vyndával z tý svý kapsy, Arthure!
Krucinál! To tys ten jed koupil!
Ale byl to tvůj nápad! Vrah jsi ty!
Byl jsi to ty! Tys ho zabil!
- Neházej to na mě, Arthure! - Nic na tebe nehážu!
- Myslíš, že je... - Nemám potuchy!
Počkej! Byl to můj asistent, půjdu já.
- Tak jdi! - Jdu tam.
Tak jdi!
Nehýbá se! Vůbec se nehýbá.
Můj bože.
- Alexi? - Hej!
Vstávej!
Vstávej, Alexi!
Alexi, jak je ti? Co? Dobrý?
Zatočila se mi hlava.
To ten smrad z ředidla.
Může za to tvoje ragú! Je ti líp?
Už je mi líp.
Mám radost! Měl jsem strach!
- Tys nám dal! - To je divný.
- Už je ti dobře? - Jo, jakž takž.
Pojď si sednout.
- To víš, cukr je jed. - No jo, cukr je zabiják.
- Sedni si. - Díky.
Napij se vody.
Jste moc fajn.
Prohlášením Renza Nerviho za mrtvého
dosáhli oba podvodníci nárůstu jeho popularity.
Rovněž za pomoci renomovaných sběratelů
a prestižních aukčních síní.
Obraz Renza Nerviho dnes dosahuje hodnoty
několika set tisíc eur.
- Vězení? - Vydírání?
Šikana.
Prosím vás... Omlouvám se.
Popořadě.
Vy.
Existuje život po smrti?
Drobný déšť trvá dlouho.
Náhlé bouřky jsou krátké.
Pane Forestiere, mám otázku.
Co podle vás bude dál? Obáváte se něčeho?
Vůbec ne. Pan Nervi a já důvěřujeme
justici naší země.
S námi se pobavíte! Na to můžete vzít jed!
Není to tak špatný.
Mohlo to být horší. Mohli nás rozdělit.
Funguje televize, co myslíš?
Je tu interní telefon.
Haló? Dobrý den. Tady pánové Forestier a Nervi.
Voláme ohledně televize.
Mohli byste někoho poslat, aby nám ji opravil nebo zapojil?
Nejde proud. Haló?
Takže NFT lze nakupovat a směňovat
jako jakoukoliv jinou kryptoměnu. To nás nezajímá.
Do NFT lze převést jakékoliv umělecké dílo.
To je zajímavé.
Ano, byl jsem mecenášem Renza Nerviho.
Je to umělec, kterého si velmi cením.
Je výstřední, ovšem.
Ostatně, obraz, který vidíte za mnou,
jsme museli zpočátku
před zraky návštěvníků skrývat, protože...
Bouchni do ní seshora!
Raději vám neřeknu, na kolik se odhaduje.
Renzo Nervi? Vše už jsem řekl. Je to génius.
Pravděpodobně jeden z největších malířů 21. století.
A především přítel, blízký přítel.
Ostatně, chystám se napsat jeho biografii.
To jsem nevěděl. Ty jo?
"Život před smrtí, během ní a po ní."
Na co myslíš?
Měl jsi pravdu. Stali jsme se tím, co jsme nenáviděli.
Když nic neuděláme, tvoje obrazy skončí jako my, ve vězení.
V trezorech bůhvíkde, třeba v Dubaji.
Zamčené. Pod hesly.
- Arthure? - Jo?
Možná mám nápad, jak některé zachránit.
O 6 MĚSÍCŮ POZDĚJI
PROPUŠTĚNI ZA DOBRÉ CHOVÁNÍ
- Díky a na shledanou! - Mějte se!
Jak se máš, Jidáši?
Mistře... Omlouvám se, neměl jsem na vybranou.
Dělám si srandu. Pojď sem.
Jste v pohodě?
Dobrý den!
Ticho, prosím!
Děkuji, že jste se dostavili v tak hojném počtu
na tuto dražbu obrazů
slavného umělce, zde přítomného Renza Nerviho.
První obraz se nazývá "Schrödingerova kočka".
Na počest slavné kočky,
která posloužila při experimentech kvantové fyziky.
Vyvolávací cena tohoto plátna je...
- Dvacet eur. - Dvacet eur?
Ano, 20 eur, přesně tak!
Dobrá! Tak tedy 20 eur.
Možná někdo přihodí. Co třeba 22 eur?
- 22,50! - Tamten pán 22,50.
- Dvacet tři eur. - Dvacet tři eur paní.
- Kdo dá víc? - 24.
Dvacet čtyři eur. Kdo dá víc?
Dvacet čtyři eur poprvé, podruhé, potřetí...
Prodáno! Bravo!
Další obraz je jeden z mých oblíbených.
Jmenuje se "Penroseovi muži".
Co je to za díry? Od molů?
Ne, ne, ne. To jsou díry po kulkách.
Renzo Nervi vzal pistoli a vystřelil na toto plátno.
Svým gestem chtěl symbolicky vyjádřit smrt západního kapitalismu.
Děkuju za Renza. Díky.
Je to pozoruhodný obraz.
Vyvolávací cena je 30 eur. Směšných 30 eur...
- Pojďme! Třicet eur! - Třicet šest eur!
- Začíná tu být horko. - Třicet osm eur!
- 40! - Čtyřicet eur!
Čtyřicet eur poprvé, podruhé, potřetí!
Přiklepnuto, prodáno pánovi v druhé řadě.
Přiklepnuto! Blahopřeju, paní!
- Dobrý večer, pánové. - Dobrý večer, Renzo Nervi.
Viděli jsme vás prodávat obrazy pod cenou.
Normálně byste za ně mohl dostat
pár desítek miliónů eur.
Jaký je to vzkaz?
Chceme tím říct, že umělecké prostředí je fraška.
Je ilustrací zkorumpovaného světa,
který za sebou zanecháváme.
Arthur Forestier?
Všechny mezinárodní banky dnes mají
vlastní poradenskou kancelář na nákup uměleckých děl.
To znamená, že umění je dnes
investice jako každá jiná.
Cena obrazu je součást jeho poslání.
Dokonce se stala jeho hlavním posláním.
Připadá vám to normální? Ne, není to normální.
A proto dnes večer umění nepatří jen bohatým.
Patří všem!
Chcete něco dodat?
Ne. Hezký večer.
- Hezký večer, pánové. - Na shledanou.
- Za osvobození umění! - Ano!
- Bravo a díky! - Děkujeme, hoši.
- Do očí se dívejte! - Na zdraví!
Eugénie, díky! Alexi, do smrti dobrý.
Na zdraví.
Co se děje? Počkej...
Co to je?
Toto je vzkaz pro Arthura Forestiera a Renza Nerviho.
Hoši, slyšel jsem o vašem výkonu.
Skvělé. Jen tak dál. Rozpoutejte peklo.
Dobrá práce!
EPILOG
- Ahoj! - Ahoj.
- Všechno nejlepší, starouši! - Děkuju.
- Něco pro tebe mám. - Co? Dárek?
Rozbalíme to uvnitř.
Tak. Všechno nejlepší k narozeninám.
- Ale to je... - Ano.
Ty ses dočista zbláznil, Arthure.
- Vážně se jí podobá. - Ano.
- Děkuju. - Rádo se stalo.
- Kam to jdeme? - Neboj se.
Jsi si jistý?
- Kam jsi říkal, že jdeme? - Nikam.
A budeme tam brzo?
Žádný cíl. Žádný směr. Jsme volní, Arthure.
Nerad bych se nechal sežrat vlky.
Tady žádní vlci nejsou.
- Nebo roztrhat medvědy. - Nejsou tu ani medvědi.
Tobě je to fuk, už jsi mrtvej.
A žijeme jen dvakrát.
Co si teď myslíš o smrti?
Dospěl jsem k názoru, že jsem proti.
Vážně mi nechceš říct, kam jdeme?
Počkej! Kam ten spěch?
Nic ti to nepřipomíná?
Jasně, že připomíná.
Tak co máš radši? Umění, nebo realitu?
Umění. Ale ty asi dáváš přednost realitě.
Copak bych dokázal udělat líp, co už někdo stvořil?
Počkej, tím "stvořil" myslíš Stvořitele?
Pojďme se najíst, mám hlad.
Málem bych zapomněl.
Víš, že belgická královská rodina ti moc fandí?
Jsou skuteční fanoušci tvého díla.
Vážně? No a?
Moc se jim líbila poslední retrospektiva
v Nadaci Louise Vuittona.
A moc by si přáli,
abys jim namaloval originál.
Super. Ale budeš je muset odmítnout.
Ovšem. Každopádně...
Belgická královská rodina má nejkrásnější sbírku umění na světě.
Víš přece, že na zakázku nepracuju, Arthure.
Nezačínej s tím zase.
Navíc jsem antimonarchista. Krále nemůžu vystát.
Králové jsou sběratelé jako ostatní.
Netlač na mě. Nezajímá mě to.
Alex mi navrhl, abych odjel do Puduččéri.
Učil bych malbu na hinduistické škole.
- Myslím, že na to kývnu. - Co je to zase za blbost?
Nezapomeň, že jsem byl profesor.
Nikdy jsem ti to neřekl, ale jako profesor jsi nestál za nic.
- Fakt? - Jo. Za nic.
A víš, že Belgie je v oblasti současného umění
jednou z nejavantgardnějších zemí?
Nepřemlouvej mě, řekl jsem ne.
Dobře, promluvíme si o tom v klidu později.
Já jsem klidnej. A říkám ne.
Třeba to přehodnotíš. Uvidíme.
MISTROVSKÉ DÍLO
České titulky Yveta Kasalická Iyuno 2024