PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
MADRID, ŠPANĚLSKO, 1992
To je on?
Jo.
Dovnitř se dostaneme, ale potřebujeme čas na práci na zahradě.
Co když něco najdete?
Nepředbíhejme událostem.
Horší je, že dům není váš.
Očividně tam někdo bydlí.
Co počkat, až budou mimo město?
To může trvat věčnost, uděláme to hned.
Vtrhneme tam a uděláme to, i kdyby byli doma.
Jak to myslíte?
Je tisíc způsobů, jak na to.
Můžeme je vytopit, podpálit dům...
Hlavně ty lidi dostat pryč.
Vždyť jsou tam děti.
Nechte to na nás, ano?
Co kdybych ten dům koupil? Usnadnilo by vám to práci?
Trvalo by to.
- Nechci to přehnat. - Pracuji pro izraelskou vládu.
Děláme vám laskavost.
Máte na koupi dva týdny, pak končím, rozumíte?
Dva týdny.
Díky.
MEXICO CITY, 2005
Díky.
Dobře mě poslouchej.
Chci toho zasranýho promotéra zažalovat.
Zažaluju jeho i to jeho zkurvený fórum.
Je mi u prdele, co to bude stát, klidně zburcuj prezidenta.
Nenamáhej se. Poslouchej.
Dostal jsem zprávu. Byla to nehoda, zkrat.
Na to seru.
Je to můj sluch.
Máš pravdu, ale chceš skandál, aby se to všichni dověděli?
Máme to vymyšlený.
Joe má pohádku pro média, vyhneme se všem spekulacím.
A neboj, Joe by obelhal i vlastní matku.
Chceš být sám, nebo mám někomu zavolat?
A komu?
Třeba Alexovi.
Miguelovi.
Doktore.
Připraven?
Díky.
Poslyš.
Ani se odsud nehnu, platí?
Děkuju.
Proč děkuješ?
Od čeho jsou kámoši?
Ty vole. Vím, že seš škrt, ale takovej?
Co mám dělat, Mauricio? Nezamhouřím oka.
Vysaď koks a uvidíš, jak vytuhneš.
Nevím, co bude.
Když to nevyjde, má po kariéře.
Promluv s novinářema.
Řekni jim, že přerušil koncert kvůli totálnímu vyčerpání.
Rozumíš?
Spolehni se.
- Řekls mu o tom zkratu? - Jo.
Podle doktora může přijít o část sluchu.
Aha. Neboj.
- Zmáknu ty novináře. - Dobře. Ale připrav si to.
Ne, že si to zas vymyslíš na fleku.
Za koho mě máš?
Neboj.
Sergio pořád mluví o babičce.
MEXICO CITY, 1992
Stýská se mu po ní.
Musíš se mu víc věnovat.
- Až skončí to s Mossadem. - A do tý doby?
Nejíš, nespíš, nevyjdeš z domu.
- Nebavíš se s Érikou... - Jsem v pohodě.
Vyspi se, odpočiň si. Fakt mi nic není.
Já tě nechápu.
Jak tomu můžeš věřit? Navíc to tvrdí ten blb Tito.
Jedno po druhým, jo? Uvidíme.
Fakt věříš, že ji tam pohřbili? Já teda ne.
Dále.
Tohle je Patricio Robles, nový promotér, nastoupil před týdnem.
Takže tak.
- Těší mě. - Nápodobně.
Domluvil ti titulní stranu Eres.
A když jsme u toho, zrovna jsme to řešili.
Obálku, předávání cen, pár koncertů.
Víme, že to teď nemáš lehký a stojíme při tobě,
ale měl by ses vrátit na pódium, aby lidi viděli, že se ti daří.
Co ty na to?
No...
Focení pro časák by šlo.
Na ceny zapomeňte. Nechci zpívat, dokud něco nenahraju.
Chceš říct, že nebudeš koncertovat,
dokud nebude nová deska?
Jak se jmenuješ?
Patricio.
Necháš nás o samotě?
Jistě. Omluvte mě.
Chci vědět jedinou věc.
Co ten dům?
Je to složitý, Micky, nejde to.
Nemůžeš jen tak koupit dům, co není na prodej.
Dej jim třeba deset milionů, promluv s právníkem, dělej něco.
O to nejde. Ta rodina tam žije, nechtějí ten dům prodat.
Nepohnu s tím.
Jasně, že nepohneš, když řešíš jenom časopis, ceny...
- Naše práce je tě propagovat. - Ne.
Vaše práce...
je mi pomoct.
Mně.
Hugo, na kolenou tě prosím. Kolikrát jsem tě o to žádal?
Zařiď ten dům, nic víc mě nezajímá. Znáš mě ze všech nejlíp. Prosím tě.
Doufám, že máš obavy z operace a ne z pracovních věcí.
- Co ti na to mám říct? - Tohle.
Začni myslet na sebe, přestaň řešit práci, jsme doma.
- Ano. - Vaše cigarety.
Díky, José. Dáš mi je do obýváku, prosím?
- Ano. - Dej mi je, José.
- Ne, do pokoje. - José.
Díky.
Vaše drobný.
Dobrou chuť, mějte se.
Pane Hugo?
- Kam mám dát klíče? - Tamhle na polici.
Zítra vyrážím v osm.
Rozumím. Mějte se.
- Musíš kouřit tady? - Nepruď, Lucío.
Po operaci přestanu. Teď to nejde.
Víš co? Dělej si, co chceš.
MEXICO CITY, 2005
Drazí novináři. Dobrý večer.
Schovejte foťáky, je to jen krátké sdělení na uklidněnou.
Můžu?
Luis Miguel je naprosto v pořádku, je zdravý jako rybička.
Víte, co ho tíží?
Pište si.
Těší se zpátky do Limy, aby dohrál svůj koncert.
Děkuju vám.
Aurelio, to je překvapení.
- Moc hezká pohádka. - Hlavně, že to zbaštili, ne?
Hele, brácho, chci vrátit prachy.
A fofrem.
Aurelio.
Jestli mi jdeš vyhrožovat, nemusíš se namáhat.
Dostali jsme zprávu.
Můžeš za to.
Já za to můžu?
Já chtěl ušetřit 5000 dolarů za jističe?
- Já? - Mluv pomalu.
Zaplať.
Nebo Luise Miguela zažaluju za porušení smlouvy.
Rozumíš?
Výborně.
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Vítejte, pane.
- Magdo. - Ano, pane?
- Donesete mi léky, až odnesete kufry? - Spolehněte se, pane.
Neměl bys teď radši nepít?
Víš, co říkal doktor.
Co budu dělat rok bez zpěvu?
To ti hned řeknu: odpočívat.
Turné vydělalo přes 90 milionů dolarů. Nemyslíš, že je čas ubrat plyn?
Neslyšels doktora?
Mám poškozenej sluch.
Já vím.
Najdeme tu nejlepší léčbu, slibuju.
Ale teď si odpočiň, ano?
Měj se.
- Kancelář agenta Bergsona. - Dobrý den.
Tady Luis Miguel Gallego Basteri, rád bych hovořil s agentem Bergsonem.
Bohužel tu není. Chcete nechat...
Micky.
- Micky. - Vteřinku. Sergiño.
- Copak? - Ano.
Hledám svoje kazety z Madridu.
- Jste tam? - Ano.
- Můžu mu nechat vzkaz? - Ano.
Ano, nechám mu vzkaz.
- Povídejte. - Ať mi zavolá, až...
Haló?
- Promiň. - Kurva Sergio, co blbneš!
Do prdele! Dej mi to.
- Běž do pokoje. - Promiň.
Když telefonuju, tak mě neruš. Nelez mi do pokoje, když mluvím.
- Hledal jsem... - Docu!
- Běž do pokoje. - Co se děje? Doc tu není.
Volám agentovi a kluk mi to zkurvil.
- Je to tvůj brácha, nemluv s ním tak. - Jestli se ti to nelíbí, tak vypadni.
Tvařte se veseleji.
To je ono.
Výborně.
Skvěle.
Pozor na motýlka.
Hezky vycentrovat.
Teď si stoupněte tváří v tvář a dívejte se do očí.
- Micky. - Výborně.
- Teď ne. - Tady.
- Dívej se sem. - Nepřerušuj mě.
Promiň, Micky, máš hovor.
Ať nechá vzkaz.
Micky.
Je to naléhavé. Asi volají z USA.
Hned jsem zpátky.
Promiňte. Bude to chvilka.
- Haló? - Koupil jste ten dům?
Ještě ne.
Volal jste, protože ho nemůžete koupit?
Řekl jsem vám, že to nemusíte dělat.
Nechci, abyste té rodině ublížili nebo poškodili dům.
Existuje tisíc způsobů.
Můžeme je k prodeji donutit, věřte mi.
Nebo zfalšovat smlouvu a dům bude váš.
- Je to na vás. - No dobře...
Tu smlouvu.
Nedozvědí se o mně? Musím být velice opatrný.
Heleďte, byli jsme trpěliví, ale za týden jedu do Kapského města.
Rozhodněte se.
Tak dobře.
Udělejte...
co musíte.
Výborně. Potřebuji kopii vašeho pasu.
Ještě dnes.
Dobře.
Čau Micky.
Budeš jíst?
Ne.
- Nemám hlad. - Zas ti volala Érika.
Micky.
Co je, vole?
- Neozveš se jí? - Nech mě, mluvil jsem s agentem.
A co říkal?
Nic. Hugo ten dům nekoupil,
musejí zfalšovat papíry.
- Hovno. - Aby mohli...
Papíry? Zbláznil ses? Řekni jim, ať hledají dál, nemůže tam být zahrabaná.
Hele.
Musíme ověřit, jestli Tito mluvil pravdu.
Nevíš, kde mám pas? Musím ho poslat agentovi.
- Kdy toho necháš? - Nikdy, do prdele. Nikdy.
- Co? - Sežeň Doca.
Dobře víš, že ji chci najít.
Víš, kde mám pas, nebo ne?
- Ale takhle ne. - Alexi.
Dojdi pro Doca.
Díky, Emi.
Co mi sakra lezeš do studia?
Hledám skladbu na novou desku Luise Miguela.
Mezi těmi, co jsme vyřadili.
Odešel z focení pro Eres.
Nepůjde na ceny, dokud nebude nová deska.
Odešel?
Ty to nevíš?
Měl bys. Neboj, už to řeším.
Pak se stavím pro zbytek.
Tyhle mi dejte sem.
Tohle tu můžete nechat.
A tohle vezměte do čistírny.
- Co je? - Podívej. Co myslíš?
Geniální, ne?
Úžasné, mami. Dáš mi tu kazetu?
Kvůli tomuhle jsi odešel z práce?
Patricio. Vrať se do kanceláře k tátovi.
Na advokacii kašlu. Vrátíš mi tu kazetu, prosím?
Přestaň říkat blbosti a začni opravdu pracovat.
Uvidíme se v neděli.
Koukej přijít.
Co tě to do prdele napadlo?
Chtěl jet do Acapulka.
Hele, jestli si vyčítáš to Peru, najdi si psychologa.
Ale neber Mickyho do klubu těsně po operaci uší.
Já si nic nevyčítám.
- Jasně. - Viděls tu zprávu.
Byla to nehoda.
A stala se, protožes do nás heftoval, dokud jsme nekývli, že jo?
A on souhlasil, že jo?
Budiž. Kiko tě vyprovodí.
Čau Micky.
Ano.
Jak to myslíš, hned?
Neblbni, vole.
Jasně.
Ale bojím se o tvůj sluch.
Podle mě bys měl počkat, ale jak myslíš.
No dobře. Zařídím to a dám ti vědět.
Paličáku.
To mě poser.
Co chtěl?
Dneska nahráváme koledy.
Co jsem ti říkal? Rozkaz je rozkaz.
Dost.
MEXICO CITY, 1992
Micky.
Já vím, lásko, já vím.
Promiň, měl jsem...
Spoustu práce. Neozveš se, nebereš telefon...
Měl jsem hroznej fofr.
- Dej mi čas to vyřešit. - Buď jsme spolu, nebo nejsme.
- Mám přestat hledat mámu? - Ne.
Přestaň mě odstrkovat.
Neodstrkuju tě, potřebuju čas to vyřešit.
To vyjde nastejno.
Tak jo.
Co teda budem dělat?
Co mám udělat?
Jedu do New Yorku.
Vážně?
S kým?
S Ximenou. Jede studovat herectví a pozvala mě, tak pojedu s ní.
- To je ideální, ne? - Jo, protože mi neodpovídáš.
Nemluvíš se mnou, nevím, jak jde hledání mámy.
Nevím nic o tvých bratrech.
Tak proč zůstávat?
Máš pravdu.
Proč zůstávat?
Jak to myslíš, že jim chtějí sebrat dům?
Tak mi to řekl.
Nevím, co mu je.
Co Micky mluvil s Titem, je jak šílenec.
Nespí, má blbou náladu.
Neodpočívá, minule seřval Sergia.
Nevím, co s ním.
Podle mě by s tím měl skoncovat.
Nepromluvíš s ním?
Poslechne jenom tebe.
Nech mě hádat. Řekl ti...
že se nevěnuju Sergiovi, že jsem špatnej brácha...
že se neozývám Érice, že si o mě dělá starosti...
- Co? - Přesně.
A není sám, kdo si o tebe dělá starosti.
Jak dlouho spolu děláme? Šest let?
A kolik z těch šesti let už hledám mámu?
A nebylo dne, kdy bych ti nestál po boku.
Ale pak...
mi došlo, že...
ať najdeš cokoli, neuspokojí tě to.
A že ti to ublíží, uvědom si to.
Dejme tomu, že...
zjistíme, že to Luis fakt udělal.
Co bude dál?
Řekneš veřejně, co tvůj táta spáchal?
To nejde.
Víš, co by to znamenalo.
Takže...
Jak ti to pomůže?
Dozvím se pravdu.
Pravdu?
Jaká je pravda?
Tito tvrdí, že to byl tvůj táta.
Ale co když to byl Tito?
Nebo někdo třetí. Chápeš to?
Jak to chceš zjistit?
Nikdy to neskončí.
Promiň, já vím, že to je hrozná tragédie, ale jedinou pravdou zůstává...
že tvoje máma...
odešla.
A určitě by ji netěšilo,
kdyby tě viděla, jak marníš život jejím hledáním.
No jo. Skončil jsi s proslovem?
Micky.
Na vteřinku.
Není to moje věc, ale našel jsem tuhle skladbu
a je to přesně to, co hledáš.
Poslechni si tu melodii,
ten text.
Co myslíš?
Opovaž se mě ještě dotknout.
To přece nejde, Patricio.
Jdeš sám od sebe za Reném, strkáš nos do věcí, co ti nepřísluší.
Lezeš za Mickym jako podomní prodejce.
Jsi tu sotva čtrnáct dní, to prostě nejde, musím tě propustit.
Chápu, že mě chceš vyhodit.
Ale jenom tě žádám, aby sis tu skladbu posle...
Ty mě nemáš co žádat. Pochop, že si tohle prostě nemůžeš dovolovat,
takhle to nefunguje.
Moc se ti omlouvám, Hugo. Ale je to skladba od Luise Guerry.
I kdyby byla od samotnýho Gardela, prostě jsi to přehnal, neměls to dělat.
- Dokážeš to pochopit? - Chápu to dokonale.
Slibuju, že už se nebudu do ničeho míchat.
Ale tahle písnička je pro Luise Miguela jako stvořená.
Neříkám to jako zaměstnanec.
Říkám to...
jako jeho fanoušek.
MEXICO CITY, 2005
Počkat, počkat. Mám pocit, že tady všichni kromě mě ohluchli.
Neříkal doktor, že má odpočívat?
Rok, jeden blbej rok. A on chce zpívat posraný koledy?
Když Micky tvrdí, že může zpívat, tak může zpívat.
No jasně, jako bysme ho neznali.
Tak tady jsem, jde se na to.
Tak co je?
Do práce.
Koukni se na sebe.
Co?
Vůbec to teď nemusíme dělat, necháme to na jindy, je to v klidu.
Co?
Jdeme.
Micky, poslechni mě. Uděláme to za týden.
No jo furt.
Jak se má moje kapela?
Jak se máš?
Jste ready?
Paráda.
Nech to, je to jenom voda.
Tak na to vlítnem, ne?
Jedem.
Jsi v pohodě, Micky?
Chceš přestat?
Ještě jednou.
Nepředbíhej, jeď podle mě.
- Podle mě. - Ještě jednou.
Jedem, Nico.
Micky?
Jsi v pořádku?
Micky.
Slyšíš mě?
Micky. Slyšíš mě?
Neboj, to nic.
Odveď mě odsud.
Neboj.
Pánové, končíme.
- Nic mi není. - Tak pojď.
- Nic mi není, kurva! - Jasně.
Jak to vypadá s Bergsonem?
Věci se hýbou kupředu.
Hledej podporu u přátel, u rodiny, u bratrů, u lidí, co tě mají rádi.
Potřebuješ je.
Co tvoje dcera?
- Moje dcera? - Jo.
Nevím, Hugo, nemám ponětí.
No tak, nevztekej se.
Ale mám pocit, že k tomu patří, ne?
K tomu mít někoho rád, mít zázemí, rodinu.
Promiň.
Promysli to. Nemusíš hned, ale třeba je načase navázat vztah.
Já nevím.
- S klidem... - Možná, nevím.
- Dobře. - Jo.
Ještě něco.
Na.
- Co to je? - Pusť si to.
Je to ta písnička, co na ní trval Patricio.
- To snad ne. - Já vím. Souhlasím s tebou.
Nechtěl jsem to říkat, ale víš co?
Je pro tebe jako stvořená.
Jako stvořená.
Zkus to.
- Dobře, pustím si to. - A přemýšlej o tom, co jsem říkal.
Pustím si to.
Tak jo.
- Pane. - Ano. Jedem.
Proč nespíš, Sergiño?
Na co koukáš?
Pamatuješ si na to?
Jo.
Nebyl jsi na světě.
Měli se moc rádi, že jo?
Ano.
Měli se hrozně moc rádi.
Poslyš.
Už spi.
Dobře?
Příště si to pustíme spolu, jo?
Spinkej.
- Haló? - Pane Bergsone.
- Tady Luis Miguel. - Ano.
Rozhodl jsem se...
S tím domem jsem si to rozmyslel.
Pane Gallego, chápete doufám, že Mossad nepomáhá jen tak někomu.
Ano, a omlouvám se.
Moc si vaší pomoci vážím, ale...
Nemůžu. Prostě nemůžu.
Naše spolupráce končí, pane Gallego.
Rozumím.
Tohle byla poslední komunikace.
Jak ses domluvil s Bergsonem?
Nijak. Asi...
už se nikdy neozve.
Dík.
Mrzí mě to, Micky.
Měls pravdu.
Musím...
se dívat kupředu.
Ona by si to přála.
Víš co?
Já nevím...
Nepřestanu doufat.
Nikdy.
Věnuju mámě celou desku.
Beze všeho.
Tak jdeme?
Jdeme.
Pato.
Micky.
Dobrá práce.
Děkuju.
Je to geniální, Pato.
Teď to obzvlášť potřebuju.
Tak jo. Pusť to.
Ahoj.
- Micky. - Jak se máš?
Dáš si tequillu nebo něco?
Ježiš, ne. Jsem v pohodě.
V pohodě.
Poslyš...
Řekni mi, ona...
Nesnáší mě?
Vůbec ne.
Micky...
Nemůže se dočkat, až tě pozná.
„Když spatřil tu pozoruhodnou dívku a její improvizované lůžko,
přiblížil se jako...
přitahován magnetem.
- Klekl si...“ - Ahoj Michelle.
Ahoj.
Mám pro tebe dárek.
Motýlek se odlepil, ale zkusil jsem ho...
Překlad titulků: Jiří Nehyba