Når skal vi tre møtes igjen?
I torden, lyn eller regn?
Etter dyst og basketak.
Når kamp gir seier eller tap.
På hvilket sted?
Oppe på heiene.
Der møter vi Macbeth. Der møter vi Macbeth.
Fager er fæl, og fæl er fager.
Gjennom dis og skodde vi jager.
Vær hilset, tapre venn.
Fortell kongen hvordan slaget sto da du dro derfra.
Ikke avgjort.
Som to slitne svømmere som klamrer seg til hverandre så kunstene deres kveles.
Den nådeløse Macdonwald,
lykken smilte på hans onde strid,
som om den var hans hore.
Men akk, for svak.
For djerve Macbeth… Han fortjener sitt ry.
I forakt mot skjebnen, med hevet sverd som dampet av blod,
pløyde han seg fram til han nådde kreket. pløyde han seg fram til han nådde kreket.
Uten håndslag eller avskjedsord
spjælet han ham fra buk til kjeft
og plantet hodet på brystvernet vårt.
Djerve frende. Edle hedersmann.
Ikke før hadde rettferdighetens våpen tvunget de usle irene til å ta beina fatt…
…før den norske kongen så sitt snitt, og med blanke våpen
og friske tropper gikk han til angrep på ny.
Det tok vel motet fra førerne våre Macbeth og Banquo?
Ja.
Som spurver skremmer ørner, eller haren skremmer løven.
Så de firedobbelt angrepet mot fienden.
Jeg er ikke vel.
Sårene mine trenger stell.
Gud bevare kongen.
Hvor kommer du fra, edle thegn?
Fra Fife, store konge,
der norske bannere spotter himmelen og vifter våre menn kalde. der norske bannere spotter himmelen og vifter våre menn kalde.
Den norske kongen med mange menn, hjulpet av den troløse svikeren
thegnen av Cawdor, startet et fryktelig angrep.
Macbeth og Banquo, svøpt i rustning,
kjempet imot som likemenn.
Sverd mot sverd, opprørsk arm mot arm, ble dristigheten hans tøylet.
Og for å konkludere…
…vi seiret.
For en glede!
Aldri mer skal thegnen av Cawdor svikte oss.
- Nei. - Gå og forkynn at han skal dø.
Jeg skal sørge for det.
Og hans tidligere tittel…
…gis til Macbeth.
Hvor har du vært, søster?
Slaktet svin.
Søster, og du?
Se hva jeg har?
Få se. Få se!
En tommel fra en sjøens mann, møtte døden under vann.
Trommer. Trommer!
Macbeth kommer.
Ja.
I en sil setter jeg seil.
Og som en rotte uten hale, skal jeg mane, mane og mane.
Jeg tørker ham som høy. Jeg tørker ham som høy.
Natt eller dag skal ikke en blund…
…gi øyelokket fred en stund.
Han skal leve som varg i veum.
I ni uker ganger ni
skal han tæres, svinne og svi.
Spådomssøstre, hand i hand.
Reiser over sjø og land.
Dans rundt og rundt.
Tre for deg og tre for meg.
Og tre igjen så det blir…
Ni.
Nok.
Trolldommen er kastet.
Så fæl og fager en dag har jeg aldri sett.
Hvor langt er det til Forres?
Hvem er de? Så skrukkete og så underlig kledd
at de ikke ser ut som jordiske folk, men på jorden er de.
Er dere levende? Kan jeg stille dere spørsmål?
Snakk hvis dere kan. Hvem er dere?
Vær hilset, Macbeth.
Vær hilset, thegn av Glamis.
Vær hilset, Macbeth. Vær hilset, thegn av Cawdor.
Vær hilset, Macbeth.
Som skal bli konge heretter.
Er dere fantasi? Eller som dere ser ut, enn si? Er dere fantasi? Eller som dere ser ut, enn si?
Om dere kan se framtidens korn
og si hvilke som vil vokse og hvilke ikke,
fortell det til meg, som verken ber om eller frykter deres gunst eller hat.
Mindre enn Macbeth og større.
Mindre heldig, men også mye mer.
Du skal få konger, men aldri bli det selv.
Så vær hilset, Macbeth og Banquo.
Banquo og Macbeth.
Vær hilset.
Bli, dere snakker dunkelt. Fortell mer.
Jeg vet at jeg er thegn av Glamis, men hvordan av Cawdor?
Thegnen av Cawdor lever i all sin velstand.
Og å bli konge er ikke sannsynlig.
Fortell hvor dere har fått denne viten fra.
Hvorfor stoppet dere oss på heden med en så profetisk tale?
Det er bobler i jorden, som det er i havet.
Der kom de fra. Hvor ble de av?
Kroppene løste seg opp som et pust i vinden.
Jeg skulle ønske de ble.
Var de vi snakker om virkelig her?
Eller har vi spist av roten som tar fornuften til fange?
Dine barn skal bli konger.
Du skal bli konge.
Og thegn av Cawdor også. Var det ikke så?
Det var de ordene de sa. Det var de ordene de sa.
Hvem der?
Kongen gledet seg over å høre bud om din seier, Macbeth.
Og når han hører om ditt store mot i kampen mot opprørerne,
gjør undring og beundring at han blir aldeles stum.
Kongen har sendt oss for å takke deg.
Vi skal bringe deg til ham, ikke lønne deg.
Og som en forsmak på hederen,
ba han meg hilse deg som thegn av Cawdor.
Så vær hilset, edle thegn. Så vær hilset, edle thegn.
Rangen er din nå.
Kan djevelen snakke sant?
Thegnen av Cawdor lever. Hvorfor kle meg i lånte klær?
Han som var thegnen, lever ennå,
men han er dømt til å miste livet, som han fortjener.
Om han var alliert med Norge
eller ga opprørerne hjelp i skjul,
eller om han hjalp begge for å undergrave sitt eget rike, vet jeg ikke.
Men høyforræderi, tilstått og bevist…
…har felt ham.
Takk for besværet.
Glamis og thegn av Cawdor.
Og det største gjenstår. Og det største gjenstår.
Håper ikke du at barna dine blir konger?
De som ga meg rang som thegn av Cawdor, lovet ikke mindre.
Tar du det på alvor, tennes begjær etter kronen
i tillegg til thegn av Cawdor.
Men det er underlig.
For å lokke oss til det som skader oss,
vil onde makter fortelle sannheter.
Vi vinnes med ærlige småting, og blir forrådt med store konsekvenser.
Denne overnaturlige spådommen kan ikke være ond, kan ikke være god.
Om det er ondt, hvorfor spådde den meg hell, som viste seg sant?
Jeg er thegnen av Cawdor.
Om det er godt, hvorfor vekkes sånne skrekkbilder at håret faller av
og hjertet til å hamre i strid med all natur?
Nåets frykt er svakere enn grusomme forestillinger.
Min tanke om mord er så langt fantasi,
men ryster meg så den mannen jeg var kveles,
og ingenting er, annet enn det som ikke er.
Om skjebnen vil at jeg skal bli konge, kan skjebnen krone meg uten min inngripen.
Komme det skjebnen behager.
Tiden går gjennom de verste dager.
"De møtte meg på seierens dag.
Og jeg har fått bud om
at de har mer enn menneskelig viten.
Da jeg brant av lyst etter å spørre om mer,
gjorde de seg til luft som de forsvant inn i.
Mens jeg sto der i undring,
kom det sendebud fra kongen, som hilste meg som thegn av Cawdor.
Det er den samme tittelen som spådomssøstrene brukte,
før de varslet om framtiden min med: 'Vær hilset, kommende konge.' før de varslet om framtiden min med: 'Vær hilset, kommende konge.'
Dette ville jeg fortelle deg, min kjære som deler min storhet,
så du ikke holdes utenfor gleden
fordi du er uvitende om storheten som er lovet deg.
Legg deg det på hjertet, og farvel."
Du er Glamis, og Cawdor.
Og du skal bli det du er lovet.
Men jeg frykter ditt vesen.
Du er for full av menneskekjærlighetens melk til å ta korteste vei.
Du vil bli stor.
Mangler ikke ambisjoner, men mangler gemenheten som må til.
Det du ønsker sterkest, vil du vinne med det gode.
Vil ikke spille falskt, men vil vinne på uærlig vis.
Skynd deg hit,
så jeg kan fylle min ånd i ditt øre.
Og min sterke tunge skal tukte
alt som holder deg fra den gylne krans.
Er henrettelsen av Cawdor fullbyrdet?
Min konge.
Jeg har snakket med en som så ham dø,
som meldte at han ærlig tilsto sitt forræderi,
tryglet Deres Høyhet om tilgivelse og angret dypt.
Ingenting i livet har kledd ham bedre enn som han forlot det.
Han døde som en som hadde innstudert sin død,
å kaste fra seg det kjæreste han hadde som om det var småting. å kaste fra seg det kjæreste han hadde som om det var småting.
Ingen kan tolke et sinn ved å granske ansiktet.
Han var en mann jeg hadde all tillit til.
Edle frende.
Jeg er tynget av min egen utakknemlighet.
Jeg har bare igjen å si at du fortjener mer enn jeg kan gi.
Å tjene Dem lojalt er lønn nok.
Velkommen hit.
Jeg har plantet deg, og skal sørge for at du vokser.
Edle, Banquo, du fortjener ikke mindre,
og det skal bli gjort kjent.
La meg omfavne deg, og trykke deg til hjertet.
Om jeg kan vokse der, er grøden Deres.
Min glede flommer over
så den må skjule seg i sorgens dråper. så den må skjule seg i sorgens dråper.
Sønner, frender, thegner,
og de som står oss nærmest,
vit at vi vil fastslå tronfølgen, vår eldste, Malcolm…
…som vi heretter skal kalle
prinsen av Cumberland.
Ære skal ikke vises bare ham,
men tegn på adelskap skal skinne som stjerner på alle som fortjener det.
Dra nå til Inverness og bind oss sterkere til deg.
Jeg skal selv være budbringer og glede
min hustru med nytt om Deres ankomst, så jeg sier ydmykt farvel.
Min edle Cawdor.
La oss dra etter ham, hvis omsorg har dratt i forveien for å ta imot oss.
En frende uten like.
Prins av Cumberland.
Det er en stein jeg må snuble over eller hoppe over, Det er en stein jeg må snuble over eller hoppe over,
for den er i veien.
Stjerner, skinn ikke her.
La ikke lyset se mitt svarte begjær.
Kongen kommer hit i kveld.
Du må være gal som sier det. Er ikke herren din hos ham?
Men det er sant. Vår thegn kommer.
En av mine venner red i forveien.
Ta hånd om ham. Han bringer store nyheter.
Ravnen selv er hes
når han varsler om Duncans skjebnetunge ankomst bak mine murer.
Kom, ånder som tjener dødens tanker.
Kle av meg mitt kvinnekjønn,
og fyll meg fra topp til tå med den verste grusomhet.
Gjør blodet mitt tykt.
Steng alle veier for medlidenhet, Steng alle veier for medlidenhet,
så naturlig anger ikke får rokke ved min beslutning
eller megle til fred mellom den og målet.
Kom til mine kvinnebryst
og gjør min melk til galle, mine morderiske følgesvenner,
hvor enn dere usynlig tjener nattens usselhet.
Kom, tette natt, og svøp deg i helvetes svarte damp,
så min skarpe kniv ikke ser såret den gir,
eller himmelen skuer gjennom det mørke teppet for å rope: "Stopp. Stopp."
Store Glamis.
Edle Cawdor. Edle Cawdor.
Større enn begge i ære heretter.
Brevene dine har sendt meg ut av nåtidens uvitenhet,
og jeg føler fremtiden her og nå.
Min elskede.
Duncan kommer i kveld.
Og når drar han?
I morgen, har han tenkt.
Aldri skal solen se den morgenen.
Ditt ansikt, min thegn, er en bok hvor man kan lese underlige ting.
For å bedra omverden, se ut som den.
Vær innbydende i blikket, hånden og tungen.
Lign en uskyldig blomst, men vær slangen under den.
Vi skal ta oss av han som kommer.
Og du skal la meg ta meg av nattens gjerning. Og du skal la meg ta meg av nattens gjerning.
Den vil for alle kommende dager og netter
gi oss alt herredømme heretter.
Hold blikket løftet trygt.
Viker det, viser du frykt.
Overlat resten til meg.
Slottet ligger vakkert til.
Luften anbefaler seg så søtt for våre fine sanser.
Denne sommergjesten, den tempelkjære svalen,
viser ved sin byggekunst at han er enig
i at himmelens pust lukter forførende her.
Det er ingen utspring, friser eller søyler
der fuglen ikke har hengt sin seng og avkommets vugge.
Der de oftest yngler og jakter, er luften alltid mild. Der de oftest yngler og jakter, er luften alltid mild.
Se, vår ærede vertinne.
Om all vår tjeneste ble doblet og så doblet igjen,
ville den være fattigslig mot den store æren
Deres Majestet beriker vårt hus med.
Hvor er thegnen av Cawdor?
Vi red tett etter ham og planla å komme først.
Men han rider godt. Og hans kjærlighet, skarp som hans spore,
hjalp ham å komme hjem før oss.
Fagre og edle vertinne, vi er din gjest i kveld.
Rekk meg hånden.
Før meg til min vert.
Om det var gjort når det var gjort, var det best om det ble gjort raskt.
Om mordet kunne hindre alle følger
og vi med hans død kunne nå vårt mål,
og at mitt støt var både begynnelsen og slutten.
Men her… Men her…
…på tidens grunne nes kaster vi oss ut i neste liv.
Men i sånne saker får vi dommen her.
Ondskap som læres bort, slår alltid tilbake på den som sto bak.
Og rettferdigheten vil sette vår egen giftkalk foran våre lepper.
Han stoler på meg dobbelt opp.
Først er jeg hans frende og undersått, sterke grunner mot dåden.
Og så som hans vert,
som skulle stenge morderen ute, og ikke holde kniven selv.
I tillegg har Duncan brukt makten så mildt,
og har vært så god i sitt høye embete,
at dydene skulle blåse i trompeter som engler
og fordømme hans død.
Og medynk skal som et nyfødt barn ri på blesten,
eller himmelens kjeruber på usynlige hester gjennom luften,
og bære bud om denne grusomme ugjerning til hvert et øye, så tårer drukner vinden. og bære bud om denne grusomme ugjerning til hvert et øye, så tårer drukner vinden.
Jeg har ingen spore å stikke i siden på min hensikt,
bare ærgjerrighet som overgår seg selv og faller ned på andre.
Nå? Hva er nytt?
Han har nesten spist ferdig.
Har han spurt etter meg?
Vet du ikke at han har det?
Vi går ikke videre med dette. Han har gjort ære på meg.
Og jeg har fått gode ord fra alle slags folk,
som bør bæres i sin nye glans
og ikke kastes bort så snart.
Var håpet beruset da du kledde deg i det?
Har det sovet siden?
Og nå våkner det og stirrer grønt og blekt på hva det uredd gjorde?
Nå forstår jeg hva din kjærlighet er verd.
Er du redd for å være samme mann i bragd og mot som du er i begjær? Er du redd for å være samme mann i bragd og mot som du er i begjær?
Vil du ha det du anser som det edleste i livet
og være en usselrygg i egne øyne,
og heller si "jeg våger ikke" enn "jeg vil", som katten som vil fiske?
Snille deg, ti stille.
Jeg våger alt en mann skal våge. Og den som våger mer, fins ikke.
Hva var det for et beist som fikk deg til å betro meg planen din?
Da du våget det, var du en mann.
Skal du nå bli mer enn du var, må du være mer en mann.
Jeg har ammet, og elsket høyt det barnet som diet meg.
Men jeg ville, mens han smilte mot meg,
dratt brystvorten min ut av gommene hans og knust hodet hans
om jeg hadde sverget, som du har gjort på dette.
Om det slår feil?
Da slår det feil.
Men skru fast motet ditt der det skal sitte, så slår det ikke feil.
Når Duncan sover,
noe dagens harde reise vil lokke ham til, noe dagens harde reise vil lokke ham til,
skal jeg bedøve de to vaktene med så mye vin
at minnet deres, hjernens vokter, går opp i røyk
og fornuften blir uten innhold.
Når de sover som svin, blir de liggende som døde.
Hva kan da ikke du og jeg gjøre med den ubevoktede Duncan?
De fordrukne mennene hans skal bære skylden for vårt store drap.
Sett bare gutter til verden.
Ditt stridige vesen burde ikke skape annet enn hankjønn.
Blir det ikke forstått når vi har smurt inn med blod
de søvnige tjenerne, og brukt dere egne dolker,
at de har gjort det?
Hvem vil våge å si noe annet når vi roper ut vår sorg over hans død?
Jeg er klar…
…og spenner hver kroppsdel for denne grusomme gjerningen.
Gå nå, og gjør gode miner til slett spill. Gå nå, og gjør gode miner til slett spill.
Det falske ansiktet må skjule hva det falske hjertet vet.
Månen er nede. Jeg hørte ikke klokken.
Den går ned klokken tolv.
Jeg tror det er senere, sir.
Her. Ta sverdet mitt.
De sparer i himmelen nå.
Alle lysene er slukket.
Søvnigheten ligger over meg som bly, men jeg vil ikke sove.
Nådige makter, hold tilbake de forbannede tankene
som naturen gir etter for i søvnen.
- Gi meg sverdet mitt. Hvem der? - En venn.
Sover du ikke, sir? Kongen er i seng.
Han var i uvanlig godt humør, og sendte gaver til tjenerne.
Vi var uforberedt, og vår gjestfrihet ble underordnet utilstrekkelighet.
Alt er bra.
Jeg drømte om de tre spådomssøstre i går natt.
Om deg spådde de mye sant.
Jeg tenker ikke på dem.
Men når vi har en ledig stund,
kan vi bruke den til å snakke om det, hvis du vil ta deg tid.
Når du ønsker det.
Sov godt nå.
Takk, sir. I like måte.
Fortell din frue at når drikken min er ferdig, skal hun slå på klokken.
Er det en dolk jeg ser foran meg,
skaftet mot min hånd?
Kom…
…la meg gripe deg.
Jeg har deg ikke, men ser deg ennå.
Er du, onde syn, like fattbar for hånden som for øyet?
Eller er du bare en tankens dolk, oppspinn
skapt av min feberhete hjerne?
Jeg ser deg ennå…
…like håndgripelig som den jeg trekker nå.
Du leder meg den vei jeg skulle gå. Det samme våpenet jeg skulle bruke.
Øynene narres av de andre sansene, eller de er mer å stole på.
Jeg ser deg ennå,
og på ditt blad og skaft blodsprut som ikke var der før.
Det er ikke mulig.
Det er den blodige dåd som utspiller seg foran øynene mine.
Du faste grunn, hør ikke mine skritt, hvor de fører meg,
jeg frykter at steinene avslører hvor jeg går.
Jeg går, og det er gjort.
Klokken kaller på meg.
Ikke lytt, Duncan, for den er et ring som kaller deg til himmelen…
…eller helvete inn.
Hør!
Rolig. Rolig.
Det var uglen som skrek,
dødens vekter, som dystert ønsker oss god natt.
Han gjør det nå.
Det som beruset dem, har gitt meg mot.
Det som slokket dem, har oppildnet meg.
Dørene er åpne,
og de fråtsende tjenerne spotter sin oppgave med snork.
Amen.
Jeg hadde så mye gift i drikken
at døden og livet kjemper om dem,
om de får leve eller dø.
Akk!
Jeg er redd de har våknet, og gjerningen er ugjort.
Mislyktes han, blir det vår fordervelse.
Hør.
Jeg la dolkene deres klare. Han må ha sett dem. Jeg la dolkene deres klare. Han må ha sett dem.
Min husbond.
Jeg har gjort det.
Hørte du ikke en lyd?
- Når? - Nå.
- Da jeg gikk ned? - Jo.
Hør.
Dette er et sørgelig syn.
Det er dumt å si et sørgelig syn.
Den ene lo i søvne, en annen ropte "mord", og begge våknet.
Jeg sto og hørte dem.
Men de ba sine bønner og la seg til å sove igjen.
Tjenerne sov sammen.
Den ene ropte: "Gud velsigne oss",
og den andre: "Amen" da de så meg med disse bøddelhender.
Da jeg hørte frykten deres, kunne jeg ikke si "Amen" da de sa "Gud velsigne oss".
- Ikke tenk på det. - Men hvorfor kunne jeg ikke si "Amen"?
Jeg trengte velsignelse, og "Amen" stoppet i halsen min.
Vi må ikke tenke på dåden på denne måten. Da blir vi gale. Vi må ikke tenke på dåden på denne måten. Da blir vi gale.
Jeg syntes jeg hørte en stemme rope: "Sov ikke mer.
Macbeth har myrdet søvnen."
Den uskyldige søvnen.
Søvnen som løsner bekymringenes harde knuter,
hver dags slutt, arbeidsslitets bad,
salve for såre tanker, naturens hovedrett,
- den beste i livets fest. - Hva mener du?
Den skrek: "Sov ikke mer" til hele huset.
"Glamis har myrdet søvnen, derfor skal Cawdor aldri sove mer."
"Macbeth skal aldri sove mer."
Hvem var det som ropte?
Edle thegn, hvorfor svekker du din noble kraft
og tenker så sinnssyke tanker?
Gå. Hent vann og vask det skitne beviset fra din hånd.
Hvorfor tok du med dolkene hit?
De må ligge der. Gå. Ta dem med. Og smør blod på de søvnige tjenerne.
Jeg går ikke. Jeg tør ikke tenke på det jeg har gjort.
Å se det igjen våger jeg ikke.
Så vinglete.
Gi meg dolkene. Gi meg dolkene.
De sovende og døde er som bilder.
Et barneøye kan frykte en malt djevel.
Jeg skal male tjenernes ansikter, for det må virke som deres skyld.
Hendene mine har din farge, men jeg skammer meg over et hjerte så hvitt.
Hva er den bankingen?
Hva er det med meg, når alle lyder skremmer meg?
Hvilke hender er det? De plukker ut øynene mine.
Kan alle Neptuns hav vaske hånden min ren?
Nei, denne hånden vil heller farge alle havene blodrøde,
så det grønne blir rødt.
Heller la være å tenke enn å tenke på udåden.
Vekk Duncan med bankingen din. Vekk Duncan med bankingen din.
Gid du kunne det.
Her banker det, ja.
Om en mann var portvakt i helvete,
måtte han ha vridd om nøkkelen ofte.
Bank, bank.
Hvem der, i Belsebubs navn?
Her er en bonde som hengte seg da han ventet stor avling.
Du er presis. Her vil du få svette.
Bank, bank.
Her er en juksemaker som kan sverge både for og mot,
men han kunne ikke jukse seg til himmelriket.
Kom inn, juksemaker.
Bank, bank. Hvem der?
Her er en engelsk skredder, her fordi han snøt på stoffet.
Kom inn, skredder. Her kan du varme jernet ditt.
Bank, bank. Aldri får jeg fred.
Her er det for kaldt til å være helvete.
Jeg vil ikke leke djevelens portvakt mer. Jeg kommer!
Husk portvakten, da.
Gikk du til sengs så sent at du ligger så lenge?
Vi ranglet til andre hanegal, sir.
Og drikk fører med seg tre ting, sir.
- Hvilke tre ting? - Rød nese, søvn og urin.
Og vellyst både fremmer og hemmer det.
Det fremmer lysten, men tar bort evnen.
Derfor kan man si at drikk jukser med vellysten.
Den vekker og slokker. Gjør den rak, og gjør den slapp.
Overtaler ham, og gjør ham motløs, får ham opp og river ham ned. Overtaler ham, og gjør ham motløs, får ham opp og river ham ned.
Så den narrer ham til lystige drømmer, og når han er slått ut, vil drikken ut.
Jeg tror drikken slo deg ut i går.
God morgen.
Er kongen våken, edle thegn?
Ikke ennå.
Han beordret meg til å komme tidlig. Jeg er nesten for sen.
Jeg skal vekke ham.
Drar kongen videre i dag?
Ja. Det sa han.
Det har vært en urolig natt.
Vinden blåste ned i pipene der vi lå.
Og det hørtes klagesang i luften. Og det hørtes klagesang i luften.
Underlige skrik om død, og fæle stemmer spådde fryktelige ulykker, brann
og kaos som rådet i denne sørgelige tid.
Og denne mørkets fugl…
- Deres Majestet? - …skrek natten lang.
Noen sier at jorden skalv i febertokt.
Det var en urolig natt.
Redsel! Redsel! Redsel!
Tungen kan ikke si det, hjertet kan ikke fatte det.
- Hva er i veien? - Forvirringen har gjort sitt mesterverk.
Det skjendigste mord har brutt seg inn i Herrens salvede tempel
og stjålet livet fra bygningen.
Mener du Hans Majestet?
Gå inn og la en ny gorgon forsteine blikket.
Ikke be meg fortelle. Se, og fortell selv.
Våkne! Våkne! Ring med klokkene!
Mord og forræderi!
Reis dere som fra graven og gå som gjenferd for å se denne redsel! Reis dere som fra graven og gå som gjenferd for å se denne redsel!
Banquo og Donalbain! Malcolm! Våkne!
Stå opp! Se selve bildet av undergang!
Malcolm! Banquo!
Hadde jeg dødd en time før dåden…
…ville jeg levd et velsignet liv.
For fra denne stund er livet meningsløst. Alt er fjas.
Hva står på,
når den avskyelige trompeten river alle opp av søvnen?
- Ry og dyd er død. - Fortell!
Livets vin er tømt ut,
og bare grumset er igjen.
Banquo. Banquo.
Vår konge er myrdet.
Akk og ve!
- Hva, i vårt hus? - For ondt uansett hvor.
- Hva er galt? - Du, og du vet det ikke.
Utspringet av ditt blod er stengt. Utspringet av ditt blod er stengt.
Selve kilden av det er stengt.
Din far…
…er myrdet.
Av hvem?
Tjenerne hans, virker det som.
Hendene og ansiktene deres var tilsmurt av blod.
Likevel angrer jeg på at raseriet fikk meg til å drepe dem.
Hvorfor?
Hvem kan være klok, forbløffet,
rolig og rasende, lojal og nøytral samtidig?
Ingen.
Min store kjærlighet tok overhånd over min nølende fornuft.
Der lå Duncan,
hans hvite hud flekket av gyllent blod.
De åpne sårene som brister i ytterverkene, som inngangsporter for hærverk.
Der lå morderne, flekket av udådens farge, Der lå morderne, flekket av udådens farge,
dolkene skamløst dekket av blod.
Hvem kunne latt det være, som hadde et kjærlig hjerte,
og i det hjertet hadde mot til å vise sin kjærlighet?
Ta dere av fruen.
Når vi har skjult vår nakne svakhet, som lider utilslørt, la oss møtes
og drøfte denne blodige gjerning, så vi får vite mer.
Hvorfor tier vi
når dette vedgår oss mest?
La oss dra.
- Tårene våre er ikke brygget ennå. - La oss ikke bli hos dem.
Å vise ufølt sorg er noe en falsk mann gjør med letthet.
- Jeg drar til England. - Og jeg til Irland.
Hver sin skjebne vil holde oss begge tryggere. Hver sin skjebne vil holde oss begge tryggere.
Der vi er nå…
…er det dolker i hvert et smil.
Jo nærmere i blodsbånd, jo nærmere blodig.
Den morderiske pilen som er skutt, har ikke landet.
Og det er tryggest å unngå siktet.
Så til hest. Vi kaster ikke bort tid på å ta avskjed.
Her er den godeste Macduff.
Hvordan står det til, sir?
Er det kjent hvem som sto bak den blodige dåden?
De som Macbeth har drept.
Akk, så sørgelig. Hva ville det gagnet dem?
De var tjenere.
Malcolm og Donalbain, kongens sønner, har sneket seg bort og flyktet.
Da rettes mistanken om ugjerningen mot dem.
Da faller trolig kongemakten på Macbeth?
Han er blitt utropt, og har dratt til Dunsinane for å bli kronet.
Drar du til Dunsinane?
Nei, frende. Jeg drar hjem til Fife.
Vel…
Jeg drar dit.
Måtte alt gå vel der. Adjø.
Ellers vil våre gamle klær sitte bedre enn de nye.
Han som har bitte litt forstand Han som har bitte litt forstand
Med et hei og hå, vind og regn
Må klare seg Med det han har
For regnet falt hver en dag
Tre og et halvt snes år minnes jeg godt,
og i den tiden
har jeg sett mangt som var fælt og underlig.
Men denne natten overgår alt det.
Gode far.
Du kan se hvordan himmelen,
plaget med menneskers gjerninger, truer den blodige scenen. plaget med menneskers gjerninger, truer den blodige scenen.
Klokken sier at det er dag,
men den mørke natt kveler himmelens lampe.
Er det nattens overtak eller dagens skam
når mørket begraver jordens overflate mens lyset skulle kysset den?
Det strider mot naturen, som ugjerningen som er gjort.
Tirsdag sirklet en falk så stolt
da en ugle hakket den i hjel.
Og Duncans hester, merkelig, men sant,
så vakre og raske,
rasens beste, ble ville av seg,
sparket ned båsen, sprang ut og nektet å være lydige,
som om de gikk til krig mot folk.
Det sies at de åt hverandre. Det sies at de åt hverandre.
Du har det nå.
Konge, Cawdor,
Glamis…
…alt. Som spådomskvinnene lovet.
Og jeg er redd du har spilt falskt.
Det ble sagt at det ikke ville bli i din slekt,
men at jeg selv skal være roten, far til mange konger.
Hvis de snakket sant…
…som deres spådom lyser over deg, Macbeth…
…og ble til sannhet,
kan de ikke være mine orakler også, og gi meg håp?
Men hysj. Ikke mer.
Her er vår hedersgjest.
Hadde han blitt glemt, ville det blitt et tomrom i vårt gilde,
og rent upassende.
I kveld holder vi bankett. Og jeg ber om at du kommer. I kveld holder vi bankett. Og jeg ber om at du kommer.
Rir du i ettermiddag?
Ja, Deres Høyhet.
Vi ville ønsket deg i rådet i dag,
for ditt ord har stor verdi for oss.
Men vi har morgendagen.
Skal du ri langt?
Så langt som jeg kommer før kvelden.
Er ikke hesten rask nok, får natten låne meg en mørk time eller to.
Glem ikke gildet.
Det skal jeg ikke.
Vi hører at våre blodstenkte frender befinner seg i England og Irland,
uten å tilstå sitt fadermord.
Mer om det i morgen når vi skal holde råd.
Skynd deg til hesten. Adjø til i kveld.
Blir Fleance med deg?
Ja, edle herre.
Måtte hestene være raske og stødige på foten.
Med det overgir jeg dem til deres rygger.
Farvel.
Venter mennene på oss?
Det gjør de, herre.
Snakket vi ikke sammen i går?
- Jo. - Det var det, Deres Høyhet.
Har dere tenkt over det jeg sa?
Dere skal vite at det var Banquo som tidligere
holdt dere nede,
når dere trodde det var uskyldige meg.
Dette fortalte jeg sist vi møttes, da jeg ga dere bevis,
hvordan dere ble narret og undergravd og med hvilke midler,
hvem som sto bak og alt det andre
som selv en tulling og en tufs ville forstått og sagt:
"Det var Banquo."
Du fortalte oss det.
Det gjorde jeg, og gikk lenger, og det er poenget med dette andre møtet. Det gjorde jeg, og gikk lenger, og det er poenget med dette andre møtet.
Er dere så ydmyke av vesen at dere lar dette passere?
Er dere så…
…gudfryktige at dere ber for denne gode mann og hans slekt,
hvis harde hånd har bøyd dere mot graven og gjort dere til tiggere for alltid?
Vi er menn, min konge.
Ja, i navnet går dere for menn.
Hvis dere har en plass blant menn, men ikke er svakest i manndomskraft, si det.
Og jeg skal legge et oppdrag i deres bryst,
som vil fjerne deres fiende.
Min konge, jeg er en
som av verdens slag og spark er så forbitret
at jeg gjør hva som helst for å trasse verden.
Og jeg en til.
Så trøtt av motgang og vonde skjebne
at jeg vil risikere livet på å bøte på det, eller miste det.
Dere begge vet at Banquo var fienden.
Ja, min konge. Ja, min konge.
Og han er min.
Og så mye
at hvert minutt han lever er et angrep på mitt liv.
Og selv om jeg med rå kraft kunne feie ham fra mitt åsyn,
og kalt det et innfall, så kan jeg ikke det.
Og derfor er det at jeg ber dere om hjelp
til å holde dette skjult av mange gode grunner.
Vi skal gjøre som kongen befaler.
Selv om livet…
Dere skinner av mot.
Det må skje i kveld og et stykke fra slottet.
Jeg må ikke bli innblandet.
Og med ham, så dåden ikke forkludres,
må Fleance, hans sønn, møte sin skjebne denne mørke timen.
Vi har bestemt oss, min herre.
Rådslå, dere.
Har Banquo dratt fra hoffet?
Ja, frue, men han kommer tilbake i kveld.
Hva er dette, min herre?
Hvorfor holder du deg for deg selv
med dystre tanker som eneste selskap,
tanker som skulle ha dødd med dem de tenker på?
Det som ikke kan bøtes, skal man ikke tenke på.
Det som er gjort, er gjort.
Vi har rispet slangen, ikke drept den.
Hun kvikner til og blir seg selv, mens vi forblir truet av hennes tann.
Heller hvile blant de døde, som vi ga ro
for å få ro enn å ligge på sjelens pinebenk og miste vettet. for å få ro enn å ligge på sjelens pinebenk og miste vettet.
Duncan er i graven.
Han sover stille etter livets feber.
Sviket har gjort sitt verste. Ingen gift, stål,
opprør eller krig, ingenting… kan ramme ham nå.
Hold opp, kjære mann, ikke så dyster nå.
Vær glad og munter blant gjestene i kveld.
Min sjel er full av skorpioner, kjære hustru.
Du vet at Banquo og hans Fleance lever.
I hans kongelige vesen ligger det vi må frykte.
Hans vågemot.
I tillegg til det fryktløse sinnet,
har han visdom som leder tapperheten til å handle trygt.
Jeg frykter ingen andre.
Du må glemme dette.
Han skjente på søstrene da de ga meg kongenavnet,
og ba dem snakke til ham. og ba dem snakke til ham.
Da hilste de ham profetisk som far til en kongeætt.
På hodet mitt satte de en ufruktbar krone, et vissent septer ble satt i min hånd,
og det skal rykkes fra meg av en fremmed hånd.
Ingen sønn følger meg.
Er det sånn, har jeg besudlet meg for Banquos barn.
Jeg har myrdet gode Duncan for deres skyld.
Helt bitter gift i min sjelefreds beger for deres skyld.
Og min udødelige sjel har jeg gitt til Satan
for å gjøre dem til konger!
Banquos avkom konger!
Men de vil ikke leve evig.
Det er trøsten.
Man kan komme til dem. Så gled deg.
Før flaggermusen har sluttet sin klosterflukt.
Før Hekate har tilkalt gjødselbillen,
som med sin søvndyssende summing har ringt inn til aftenhvile,
vil en redselsfull dåd være gjort. vil en redselsfull dåd være gjort.
Hva skal bli gjort?
Forbli uvitende, kjære fugl,
til du kan prise verket.
Kom, blindende natt,
knyt et bind foran dagens medlidende øye.
Stryk ut med blodig hånd, av ingen sett,
og riv i to det store gjeldsbrevet som holder meg så blek.
Lyset tetner.
Og kråken farer til skogs.
Alt det gode som tilhører dagen, visner og dormer,
når nattens svarte tropp drar ut på rov.
Min tale forbløffer deg. Men vent, jeg ber.
Ondskap som er gjort, vil kreve mer.
Hvem ba deg komme til oss?
Macbeth.
Mistro ham ikke. Han vet hva vi har i sinne
og vet hva vi må gjøre til punkt og prikke.
Du får bli med oss.
Et lys! Et lys!
Gi meg en fakkel, gutt.
Det blir regn i natt.
Så la det regne.
Fleance!
Flykt, Fleance! Flykt!
Det ligger bare en her. Sønnen flyktet. Det ligger bare en her. Sønnen flyktet.
Den beste halvparten av oppdraget er ugjort.
Kom, la oss melde fra om det vi har gjort.
Hva synes du om at Macduff ikke har kommet?
- Har du sendt etter ham? - Deres Majestet.
Alle kjenner sin rang. Sitt ned.
Og først som sist, hjertelig velkommen.
Velkomstskålen skal straks gå rundt.
- Du har blod i ansiktet. - Da er det Banquos.
Bedre der enn i hans årer.
Er han ryddet av veien?
Min herre, jeg kuttet strupen hans.
Du er den beste strupekutter.
Men like god er den som drepte Fleance. Gjorde dere det, er dere uten like.
Herre konge…
Fleance unnslapp.
Da kommer pinen tilbake. Ellers ville jeg vært sunn og frisk.
Men Banquo er tatt?
Ja, min herre.
Han ligger i en grøft med tjue dype hogg i hodet.
Det minste nok til å drepe ham.
Den voksne ormen døde.
Yngelen som flyktet vil med tiden avle gift,
men har ingen tenner ennå.
Gå nå.
Min konge, du har ikke utbrakt noen skål. Min konge, du har ikke utbrakt noen skål.
Takk for påminnelsen.
La god appetitt følge god fordøyelse, og sunnhet…
For begge.
Deres Høyhet, sitt ned.
Vårt lands adel ville vært forsamlet her
om ikke den gode Banquo manglet.
Jeg klandrer heller hans forsømmelse enn frykter en ulykke.
Å utebli gir ingen heder til hans løfte.
Deres Høyhet, får vi æren av Deres selskap?
Her er det plass.
Hvorfor er Deres Høyhet så opprørt?
Hvem av dere har gjort dette?
Gjort hva?
Ikke si at jeg gjorde det.
Ikke rist din blodstenkte lugg mot meg!
Reis dere. Hans Høyhet er ikke frisk. Reis dere. Hans Høyhet er ikke frisk.
Sitt, edle venner.
Sånn er han ofte, og har det siden ungdommen.
Bli sittende.
Det er et anfall som går over. Han er snart bra igjen.
Er du en mann?
Ja, og en modig mann som våger å se på det som ville skremt Satan selv.
Frykten gjør at du ser syner.
Dette er den svevende dolken som du sa førte deg til Duncan.
Så sant som at jeg står her, så jeg ham!
Fy, for skam!
Før i tiden var mannen død når hjernen rant ut av skallen, og det var slutten!
Men nå står de opp igjen med tjue dødshogg i hodet
og dytter oss av stolen!
Det er mer unatur enn drapet var!
Vekk! Bort fra mitt åsyn!
Dine bein er uten marg!
Ditt blod er kaldt!
Dine øyne kan ikke se.
Vik fra meg, onde skygge!
Uvirkelige spott, vik fra meg! Uvirkelige spott, vik fra meg!
Så…
…det forsvant…
…og jeg er mann igjen.
Ikke bli forundret, kjære venner.
Jeg har en liten svakhet, uten betydning for de som kjenner meg.
Du har fordrevet fornøyelsen,
ødelagt vår store fest med en underlig forvirring,
Kan sånt fare over oss som en sommersky
uten at vi undres?
Du får meg til å føle at jeg er fremmed for meg selv
når du kan tåle slike syn
og bevare dine røde kinn når mine er hvite av frykt.
- Hvilke syn, min herre? - Ikke si noe.
Han blir verre og verre. Spørsmål gjør ham opprørt.
God natt.
Ikke tenk på rangen når dere går, men gå straks.
God natt. God bedring til Hans Majestet.
God natt til dere alle.
Det ønsker blod.
De sier…
…at blod krever blod.
Steiner har flyttet seg, trær har snakket.
Tegn er blitt tydet av skjærer og kråker, som har avslørt fordekte drapsmenn.
Hvor sent er det?
Natt kiver med morgen om hvem som er hvem.
Hva synes du om at Macduff ikke kom til festen?
Sendte du ham bud, sir?
Jeg hørte det i forbifarten, men jeg skal sende bud. Jeg hørte det i forbifarten, men jeg skal sende bud.
Det fins ikke et hus der jeg ikke har en spion.
I morgen går jeg til spådomssøstrene. De må fortelle mer.
Jeg har vasset så langt i blod,
det er det samme om jeg går videre eller om jeg vil vende.
Tanker søker mot min hånd.
De må ut…
…før jeg får tenkt meg om.
Du mangler naturens krydder, søvn.
Kom, vi må sove.
Mitt synsbedrag som var så stygt, vil snart bli verre frykt.
Vi er ennå unge i vår gjerning.
Tiden er inne.
I MORGEN
Tomlenes kribling sier meg
noe ondt er på vei.
Dere fordekte, svarte midnattroll.
Hva har dere fore?
En gjerning uten navn.
Jeg besverger
ved deres kunster, hvordan har dere fått vite dette?
Selv til undergangen føler avsky, svar på det jeg spør om.
Tal.
- Spør. - Vi skal svare.
Vil du ha svar av våre munner eller av våre mestere?
Tilkall dem. La meg se dem.
Dobbelt ondt skal ondt fordoble.
Ilden skal la gryta boble.
Dobbelt ondt skal ondt fordoble. Ilden skal la gryta boble.
Finger av et lite nor,
myrdet av sin horemor.
Lever av en vantro jøde,
galle av geit og tarmer røde. galle av geit og tarmer røde.
Skåret under mørkets teppe, tyrkers nese og tartars leppe.
Flaggermusblod har litt å si.
- Ha det i. - Ha det i.
Rundt og rundt i gryta vår.
Giftig tarm oppi går.
For at pinene blir doble
skal helveteskraften koke og boble.
Si meg, ukjente makt…
Han vet hva du ville. Lytt og ti stille.
Macbeth. Macbeth. Macbeth.
Vokt deg for Macduff.
Vokt deg for thegnen av Fife.
Hvem enn du er, takk for rådet.
Du har gjettet min frykt. Men en ting til…
Han lyder ingen ordrer.
Her kommer en annen med mer makt.
Macbeth. Macbeth. Macbeth. Macbeth. Macbeth. Macbeth.
Om jeg hadde tre ører, ville jeg hørt deg.
Vær blodig, tapper og resolutt.
Denne kampen vil du vinne,
for ingen som er født av en kvinne, kan skade Macbeth.
Så lev, Macduff. Hva har jeg å frykte av deg?
Nei, jeg vil ha dobbel sikkerhet og tvinge skjebnen til å holde løftet.
Du skal ikke leve.
Da kan jeg si til min bleke frykt at den lyver
og sove trass i torden.
Men hva er dette som stiger fram som en kongsætling,
og bærer om sin barnepanne kongemaktens runde krone?
Lytt, men ikke snakk til det.
Macbeth skal aldri bli beseiret
før Birnam skog marsjerer mot Dunsinane Hill.
Det vil aldri skje.
Hvem kan beordre skogen, be treet rykke opp roten?
Men hjertet dunker, jeg vil vite mer.
Si meg om du dette ser. Si meg om du dette ser.
Skal Banquos ætt regjere i dette kongeriket?
Spør ikke om mer.
Så du spådomssøstrene?
- Nei, min herre. - Gikk de ikke forbi deg?
Nei, min herre.
Forpestet være luften de rir gjennom!
Forbannet være de som liter på dem!
Jeg hørte en galopperende hest. Hvem var det?
Et par tre menn som bringer bud.
Macduff har rømt til England. Macduff har rømt til England.
- Rømt til England? - Ja, edle herre.
Tid, du kommer meg i forkjøpet.
Fra nå av
skal hjertets første tanke bli håndens første verk.
Og for å krone min tanke med handling skal dette skje.
Jeg overrumpler Macduffs borg. Fife skal besettes.
Hans hustru og barn skal få smake mitt sverd
sammen med enhver stakkar i samme slekten.
Jeg skal ikke skryte.
Før jeg angrer meg, skal blodet flyte!
Men ingen flere syner!
Jeg mener at det er besynderlig.
Macbeth sørget over edle Duncan.
Etter at han var død.
Og den djerve Banquo gikk ut for sent.
Ham kan man kan hende si at Fleance myrdet, for Fleance flyktet.
Så sent bør ingen ferdes. Jeg hører at Macduff lever i unåde.
Kan du fortelle hvor han befinner seg?
Malcolm, Duncans sønn, som denne…
…tyrannen har berøvet retten til tronen,
er ved Englands hoff.
Macduff har dratt dit for å be om hjelp.
Nyheten har gjort Macbeth så opprørt at han ruster til krig.
Måtte en hellig engel fly til Englands hoff
og bære fram hans bud i forveien,
så fred og velstand snart vender tilbake til vårt lidende land…
…under en hånd som er forbannet. …under en hånd som er forbannet.
Hva har han gjort for å måtte flykte fra landet?
- Du må besinne deg. - Det gjorde ikke han.
Flukten hans var galskap.
Selv om man er uten skyld, kan redselen gjøre oss til svikere.
Det vet ikke om det var visdom eller frykt.
Visdom!
Å forlate sin hustru, sine barn, sitt gods og sine titler
på et sted han selv flykter fra?
Han elsker oss ikke.
Han mangler naturlig ømhet.
Den stakkars gjerdesmetten, den minste av alle fugler,
vil kjempe mot uglen for sine små i redet.
Min kjære frende, behersk deg.
Din mann er god og klok, klarsynt
og vet best om tidens plager. og vet best om tidens plager.
Jeg våger ikke å si mye mer.
Men det er onde tider
når vi er forrædere uten å vite det selv,
og i redsel tror på rykter uten å begripe hva man frykter,
men driver omkring på et stormfullt hav, hit og dit.
Min gode frende.
En far har han, men han er faderløs.
Gutten min, din far er død.
Og hva skal du gjøre nå? Hvordan skal du leve?
Faren min er ikke død, uansett hva du sier.
Jo, han er død.
Hvordan får du deg en far?
Nei, hvordan får du deg en mann?
Jeg kan kjøpe minst 20 på hvilket torg som helst.
Da kjøper du og selger dem igjen.
Du snakker som du har vett til, men med vett nok for deg. Du snakker som du har vett til, men med vett nok for deg.
Var faren min en forræder, mor?
Ja, det var han.
Hva er en forræder?
En som sverger og lyver.
Er alle som gjør det forrædere?
Alle som gjør det, er en forræder og må bli hengt.
Hvem skal henge dem?
Vel, de hederlige mennene.
Da er de som lyver og sverger dumme,
for det er nok av de som lyver og sverger til å slå de hederlige og henge dem.
Min frue.
Guds fred, skjønne dame.
Du kjenner ikke meg, men jeg kjenner din høye rang.
Jeg aner at en fare truer deg.
Om du vil lytte til en tjeners råd,
flykt herfra.
Dra med de små.
Hvor skal jeg flykte? Jeg har ikke gjort noe galt.
Men det er sant.
Jeg lever i en verden der ondskap ofte blir berømmet,
og gode gjerninger iblant blir sett på som farlig dårskap.
Akk, hvorfor tar jeg da til et kvinnevåpen
og sier at jeg ikke har gjort noe galt?
Hvor er din mann?
Jeg håper ikke på et så gudsforlatt sted at dere kan finne ham.
- Han er en forræder. - Du lyver!
- Nei! - Ditt kryp!
Nei, nei, nei! Nei!
Nei! Nei! Nei!
La oss finne oss et ensomt sted
og gråte ut vår sorg. og gråte ut vår sorg.
La oss heller holde fast om dødens sverd,
og kjempe tappert for rikets falne arverett.
Hver ny morgen jamrer nye enker,
nye faderløse gråter, nye sorger slår himmelen i ansiktet
så det gir gjenlyd som om den følte med Skottland,
og ropte ut den samme jammer.
Det du har sagt, er kan hende slik.
Tyrannen, hvis blotte navn svir på tungen,
ble før regnet som ærlig.
Se, hvem kommer her?
Min gode frende.
Velkommen hit.
Jeg kjenner ham.
Måtte herren fjerne alt som gjør oss fremmede for hverandre.
Sir, Amen.
Er Skottland som før?
Akk, stakkers land. Det våger knapt å kjennes ved seg selv.
Det kan ikke kalles vår mor, men vår grav,
der bare de uvitende kan ses med et smil.
Der sukk og stønn og skrik skjærer gjennom luften, men enses ikke. Der sukk og stønn og skrik skjærer gjennom luften, men enses ikke.
Der den tyngste sorg er blitt hverdagsmat.
Og hva er siste sorg?
Blir en nyhet en time gammel, hveser folk.
For hvert minutt fødes en ny.
Hvordan har min hustru det?
Vel, bra.
Og alle mine barn?
Også bra.
Tyrannen har latt dem være i fred?
Alle var i fred da jeg forlot dem.
Ikke gi så gjerrig svar. Hvordan går det?
Da jeg kom til dere med mitt tunge budskap,
gikk det rykter om at mange tapre menn har gått til kamp.
Tiden er inne for å hjelpe.
Deg i Skottland vil skape krigsmenn, få våre kvinner til å kjempe
mot sin elendighet.
Trøst dem med dette.
Vi er på vei.
Det gode England låner oss Siward og ti tusen menn.
En sterkere og bedre soldat finnes ikke i kristenheten. En sterkere og bedre soldat finnes ikke i kristenheten.
Om jeg bare kunne gitt trøst tilbake.
Men mine ord som burde skrikes ut i ørkenluften,
der ingen ører hører.
Hva gjelder det?
Vår felles sak?
Eller er det en sorg som gjelder bare én?
Hver ærlig sjel tar del i sorgen.
Skjønt den mest…
…berører bare deg.
Ikke hold tilbake om den er min. La meg høre.
La ikke dine ører hate min tunge for alltid
når den skal fylle dem med det tyngste de har hørt.
Jeg aner hva.
Borgen din er tatt, din hustru og dine barn er barbarisk slaktet.
Om jeg avslørte hvordan…
…ville det lagt deg på haugen med dine kjære. …ville det lagt deg på haugen med dine kjære.
Nådige himmel.
Hva, mann?
Gi sorgen ord.
Den smerten som ikke taler, vil hviske til den sprenger hjertet.
Barna mine også?
Hustru, barn, tjenere, alle de fant.
- Min hustru myrdet også? - Som jeg sa.
Det finnes trøst.
Vår blodhevn skal bli en medisin som leger denne dødelige sorg.
Han har ingen barn!
Alle mine søte små?
Sa du alle?
Rovdyr. Alle?
Mine små kyllinger og deres mor i ett eneste sveip?
- Bær sorgen som en mann. - Det skal jeg!
Men jeg må også føle det som en mann. Men jeg må også føle det som en mann.
Jeg kan ikke la være å minnes det som var alt for meg.
Herren så det uten å ta deres side?
Syndige Macduff.
De led for din skyld.
Jeg er ingenting verd. Ikke for deres synder, men for mine,
ble deres sjeler slaktet ned.
- Himmelen gi dem fred. - La dette være slipestein for ditt sverd.
La sorgen bli til hat. La ikke hjertet sløves, la det storme.
Jeg kan spille kvinne med øynene og skrythals med tungen.
Herre, gjør avstanden kort.
Bring meg ansikt til ansikt med Skottlands fiende.
Sett ham en sverdlengde fra meg.
Skulle han unnslippe, måtte da himmelen tilgi ham også.
Når gikk hun i søvne sist?
Siden Hans Majestet dro ut i felten,
har jeg sett henne stå opp av sengen, ta på nattkjolen,
låse opp skapet, ta ut et papir,
brette det, skrive noe, lese det,
og så forsegle det og legge seg igjen.
Alt dette mens hun er i dypeste søvn.
Bortsett fra at hun går rundt og gjør forskjellige ting,
hva har du hørt henne si?
Det vil jeg ikke fortelle.
Verken til deg eller noen andre,
uten å ha vitner til å bekrefte det.
Se, her kommer hun.
Dette er som hun pleier. Og i dyp søvn, sann mine ord.
- Betrakt henne nøye. Stå stille. - Du ser at øynene er åpne.
Ja, men de kan ikke se.
Hvor fikk hun lyset fra?
Hun har alltid lys hos seg. Det har hun beordret.
Hva gjør hun nå?
Se hvordan hun gnir hendene.
Jeg har sett henne gjøre dette i et kvarter.
Her er en flekk til.
Hør. Hun snakker.
Fordømte flekk. Ha deg vekk.
En… to.
Vel, da er tiden inne.
Helvete er mørkt.
Skam deg, min herre. En kriger som er redd?
Vi trenger ikke å frykte at noen vet det når ingen kan stille oss til ansvar.
Men hvem skulle trodd at den gamle mannen hadde så mye blod i kroppen? Men hvem skulle trodd at den gamle mannen hadde så mye blod i kroppen?
Thegnen av Fife hadde en hustru. Hvor er hun nå?
Hva?
Ikke mer, min konge, ikke mer.
Du store min. Du har visst mer enn du burde.
Hun har sagt mer enn hun burde. Det er jeg sikker på.
Her lukter det fortsatt blod.
All Arabias parfymer kan ikke få denne hånden til å dufte søtt.
Så dype sukk.
Hjertet bærer tunge byrder.
Denne sykdommen kan jeg ikke noe om. Denne sykdommen kan jeg ikke noe om.
Men jeg har kjent de som gikk i søvne, og likevel døde kristelig i sin seng.
Gud tilgi oss alle.
Vask hendene, ta på nattkjolen.
Ikke se så blek ut.
Jeg sier igjen at Banquo er begravet. Han kan ikke komme opp av graven.
Jeg har hørt onde rykter.
En unaturlig gjerning gir unaturlige plager.
Syke sinn betror hemmeligheter til døve puter.
Hun trenger presten mer enn doktoren.
- Legger hun seg nå? - Straks.
Noen banker på porten. Kom! Kom!
Kom, kom. Gi meg hånden din.
Det som er gjort, kan ikke gjøres ugjort.
Til sengs.
Hvilken skog er dette?
Birnam skog.
De engelske styrkene nærmer seg, ledet av Malcolm,
hans frende Siward og gode Macduff.
Hevnen brenner i dem.
Hva gjør tyrannen?
Befester ivrig sitt Dunsinane.
Noen sier han er gal.
De som hater ham mindre, kaller det tappert raseri.
Men han kan ikke spenne inn sin syke sjel med herredømmets belte.
Nå kjenner han sine dulgte mord klistre seg til hendene.
De som han befaler, handler bare på ordre, ikke hengivenhet.
Han kjenner at tittelen henger løst
som kjempens store kappe på en dvergkort tyv.
Måtte Satan sverte ditt melkehvite fjes.
Hvorfor ser du ut som en gås?
- Det er ti tusen… - Gjess, din tosk?
Soldater, sir. Soldater, sir.
Klyp deg i kinnene og dekk din frykt med rødt, din bleikfis.
Hva slags soldater?
Fanden ta deg.
Dine lakenhvite kinn vil snart spre frykt.
Hvilke soldater, melkefjes?
Den engelske hær.
Ta fjeset ditt og gå.
Seyton!
Jeg blir rent syk når jeg ser… Seyton, sier jeg!
Dette anslaget vil befeste meg for alltid eller kaste meg av tronen.
Jeg har levd lenge nok.
Mitt liv går mot visningstid og farger løvet gult.
Det som skulle hørt til alderdom, som ære, kjærlighet, lydighet, en skare av venner,
det kan jeg ikke få.
Seyton, hva mer er nytt?
Alt det som ble sagt, er bekreftet.
Jeg skal kjempe til kjøttet hakkes av beina.
- Gi meg rustningen. - Det er for tidlig.
Jeg vil ta den på. Send ut ryttere.
Gjennomsøk traktene. Heng de som snakker om frykt.
Gi meg rustningen!
- Hvordan er det med den syke, doktor? - Ikke så syk, min herre.
Heller plaget av fantasier som hindrer henne i å gå til ro.
Helbred henne.
Kan du ikke bøte på en syk sjel,
rykke opp minnet om en rotfestet sorg, viske ut angsten som er innprentet
og så med glemselens skjønne motgift rense det tette brystet
for stoffet som tynger hjertet?
Det må pasienten selv finne bot for.
Kast legekunsten til hundene! Jeg vil ikke ha noe av det.
Seyton! Send dem ut!
Jeg frykter ikke død og sår
før Birnam skog mot Dunsinane går!
Hver mann skal hogge seg en gren og bære foran seg.
Det skal bli gjort.
Vi vet ikke annet enn at den selvsikre tyrannen fortsatt er i Dunsinane,
og vil stå imot vår beleiring der.
Det er hans beste håp. Bare de som er tvunget, tjener ham nå, Det er hans beste håp. Bare de som er tvunget, tjener ham nå,
og de har ikke hjertet i det.
Heng fanene våre på de ytre veggene!
Folk roper fortsatt: "De kommer!"
Den sterke borgen ler hånlig av beleiringen.
La dem vente der til sult og sott eter dem opp.
Led vårt første slag.
Gode Macduff og vi besørger resten.
Om vi i kveld finner vår tyrann, Om vi i kveld finner vår tyrann,
la oss falle eller slåss til siste mann!
Vi går til krig!
Denne veien! Denne veien!
Om de ikke hadde menn som før var våre,
skulle vi tappert møtt dem skjegg mot skjegg,
og sendt dem baklengs hjem.
Vi er nær nok.
Kast vekk løvskjoldene og vis hvem dere er!
La alle trompetene våre tale.
Blås med glød, et larmende varsel om blod og død!
Hva er det bråket?
Det er kvinneskrik, min konge.
Jeg har nesten glemt smaken av frykt.
Det var en tid da et skrik i natten gjorde meg kald av frykt.
Og en nifs fortelling fikk håret til å reise seg
som om det levde.
Hvorfor skrek de?
Dronningen er død, min konge.
Hun skulle dødd etter dette.
Det ville vært en tid for et sånt budskap.
I morgen, og i morgen, og i morgen
kryper langsomt fram fra dag til dag
til siste stavelse i tidens bok. til siste stavelse i tidens bok.
Og hver gårdag har lyst narrer vei til død og gravens jord.
Slokk. Slokk, flyktige lys.
Livet er en skygge som går og går…
…en ussel skuespiller som gjør seg til en times tid på scenen
og så blir glemt.
Det er en saga fortalt av en dåre,
full av larm og støy, uten mening.
Nådige herre, jeg må melde om noe jeg så,
men jeg vet ikke hvordan.
Si det, sir.
Jeg så mot Birnam, og da syntes jeg det var som om skogen beveget seg.
La meg smake vreden om det ikke er sant.
Man ser den komme en halv mil unna, som sagt, en skog som går. Man ser den komme en halv mil unna, som sagt, en skog som går.
Om det er løgn,
skal du henges levende fra et tre til sulten tar deg.
"Frykt ikke før Birnam skog marsjerer mot Dunsinane Hill."
Og nå kommer en skog mot Dunsinane.
Til våpen!
Om dette ikke var et rykte,
kan jeg verken bli eller flykte!
Ring med klokken!
Blås, vind. La alt forgå!
Vi dør i det minste med rustning på.
Hva heter du?
Du blir skremt om du hører det.
Nei.
Ikke om det så var like glohett som det verste navnet i helvete.
Jeg er Macbeth.
Da kunne ikke Satan selv ha nevnt et navn som låter verre i mitt øre.
Nei, eller skremt deg mer.
Du lyver, avskyelige tyrann.
Sverdet mitt skal vise at du lyver.
Du ble født av en kvinne.
Snu deg, helveteshund!
Av alle menn er du den eneste jeg har voktet meg for. Gå.
Min sjel er tynget med blod fra dine alt.
Jeg har ingen ord.
Stemmen er sverdet mitt.
La hogget falle på en som sverdet biter på. La hogget falle på en som sverdet biter på.
Livet mitt er beskyttet av trolldom, og kan ikke tas av en som er født av kvinne.
Glem trolldommen din.
La den demonen du tjener fortelle deg
at Macduff ble revet ut av sin mors liv før tiden.
Jeg forbanner den tungen som forteller meg det.
- Jeg vil ikke slåss med deg. - Så overgi deg, kujon!
Nei. Jeg vil aldri kysse grunnen under unge Malcolms føtter
og bli plaget av mobbens spott.
Trass i at Birnam skog har kommet til Dunsinane, og du som står der
ikke er født av kvinne, gir jeg ikke opp.
Kom an, løft sverdet opp.
Forbannet være den som roper stopp.
Hill deg, Skottlands konge.
Hill deg, Skottlands konge!
BASERT PÅ WILLIAM SHAKESPEARES SKUESPILL BASERT PÅ WILLIAM SHAKESPEARES SKUESPILL
Tekst: Evy Hvidsten