EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Livets tre symboliserer Guds enhet.
Mor, far og barn. De tre er sammen.
Stedet der vannet først faller er morens livmor. Fødsel.
Noen tror at det låter som en nyfødt babys gråt om man virkelig lytter.
Dette er barndommen. Vår mest uskyldige tid.
Så vokser du sakte opp. Vannet klarner. Det modnes, blir voksent.
-Og det er vel gammel alder. -Ja.
Og døden.
Krysser As Sirat og kommer til dommedag.
Så kommer man tilbake til jorden for et nytt liv.
Det er en fantastisk syklus.
Hva er det?
Det har ikke vært vann i denne fontenen i århundrer, men det kom tilbake i går.
Da jeg fant deg, da Aden kalte deg mor.
Dere to er denne fontenens mirakel og denne tørkens.
Dere brakte velsignelsen.
Aden.
Aden, kjære.
Du kan gjøre det føler du må for å helbrede sjelen din.
Du har min velsignelse.
-Vi er en stor familie. Min datter. -Velkommen hjem til familien.
Ikke vær redd.
Du og jeg er veldig like, vet du det?
-Det er et mirakel. -Alt er bra.
-Du leter etter noe som gjør deg hel. -Mor.
Hva skjer der inne? Hva gjør Aden?
Atiye, vent litt. Fortalte hun deg noe?
Jeg følte det. Datteren vår må ta en avgjørelse.
-Hvilken avgjørelse? -Jeg vet ikke.
Uansett hva hun må gjøre, kan vi ikke stå i veien. Vi må prøve å forstå.
Du er faren hennes. Hun vil innse hvor mye du elsker henne.
Vær tålmodig.
Da blir vi en familie.
Du har rett. Først må vi løse profetien.
-Fant du noe? -Nei, men jeg tenker på det.
Den som spådde det sa at den gamle tidsalderen vil ende og en ny vil starte.
De ser Dara som en døråpning til en ny begynnelse.
Så det kommer en slutt, Atiye.
Kanskje en destruktiv slutt.
-Men… -Hva har det å gjøre med datteren vår?
Vi burde hatt jenta.
Hun skulle vært ved Göbekli Tepe nå.
Jeg måtte trekke meg. Erhan var der, med Ozan.
Men ta det med ro. Jeg henter jenta i dag i stedet.
Planen din vil fungere.
Så, du er så viktig? Du er så viktig i planen, er du?
Har du en annen plan?
Kanskje jeg har det. Hva gjør du da?
Vil du finne ut mer om denne planen?
Om du ikke klarer det, har jeg Ozan.
Du vet, dere gjør alle det samme. Dere glemmer hvem jeg er.
Jeg er alltid et steg foran dere.
Alltid!
Hva slags kvinne er du?
Mor, det er meg!
Åpne døren!
Jeg kommer!
Ozan. Jeg sier det. Jeg lar deg ikke gjøre det.
Mor?
Ozan.
Hva skjer her? Hva er galt?
Tror du jeg er dum, mor?
-Hva? -Jeg trodde på deg.
Hvordan er du annerledes fra dem nå?
Skal jeg kalle ham far eller Serdar, mannen jeg drepte?
Han elsket deg virkelig, sant?
Det var derfor han gjorde det.
Kan jeg være ærlig med deg? Jeg orker det ikke mer, mor.
Jeg tror ikke på noe av dette.
Løgn. Sinne, hat! Det er ikke gode ting.
Vi skader verden.
Vi tok Aden fra familien hennes. Hun vet det, men klemmer og elsker meg for det.
Atiye tilga meg.
Er det feil? Det er det ikke, mor.
Jeg er ferdig.
Vent litt!
Vi ofret så mye for å komme hit!
Og datteren din vil bli… Aden blir oppdratt av noen andre.
Og det er du okay med, eller?
Ja.
Det er greit om Aden er trygg, fredfull og glad.
Jeg gjør hva som helst.
Umut!
Å, det er dere.
Kom inn.
Det er min mor.
Vi har litt ny informasjon. Vi fant ut litt om den profetien.
Men vi vet ikke hva vi skal gjøre, hvor vi skal dra.
-Så dere kom til meg? -Vi tenkte du kanskje fant noe.
Hva kan jeg si? Dere kom til feil sted.
Jeg er den siste som bør gi dere råd nå.
Går det bra?
Jeg vet ikke. Alle disse årene, jeg...
De kalte meg gal i alle disse årene. De sa jeg hadde gått fra vettet.
De sa, "Umulig. Ingen følger etter deg. Det er bare i hodet ditt."
Og så finner jeg ut...
at hele familien min…
Hele familien min ble myrdet.
Se på dette.
Det er et helt liv her.
Et liv jeg aldri kan få.
Vet du hvem disse menneskene er?
Min mor, tante… Det er mange ansikter her.
Mange bilder.
De ler.
De gråter.
De forelsket seg.
De har barn.
De levde hele, glade liv. Så, en dag, ble alle…
Ble alle myrdet.
Hele familien min.
Hele slekten min.
Jeg kjenner ingen på bildet.
En fremmed ser på meg.
Jeg vet det er vanskelig å møte dette, og akseptere det.
-Men… -Men hva? Tiden leger sårene?
Det vil gå forbi?
Datteren vår Aden kommuniserte med deg i drømmene dine, ikke sant?
Det skjedde for en grunn. Selv om du ble separert fra familien din,
prøvde hun å minne deg på hvem du er.
Hun ville at du skulle kjenne slekten.
Og vil du vite?
Min Umut, min kjære.
Ikke fortell noen at vi kom hit, okay?
Her er vi, kjære. Her er vi, Umut.
Dette er hjemmet ditt, der du alltid vil være trygg.
Takk.
Jeg lover deg, uansett hva som skjedde i fortiden, kommer vi gjennom det sammen.
Tror du ikke det finnes mødre som opprører og skader sine barn?
Menneskeheten er den verste katastrofen som har skjedd jorden.
Vold, nag, grådighet, sinne,
krig, smerte...
Min datter. Velkommen hjem, til familien din.
Jeg så et hus i Umuts minner.
Tror du det huset fortsatt finnes og moren hennes gjemte informasjon der?
Muligens. Hva slags sted var det?
Det er et herskapshus på en ås, omringet av trær.
Det må være på landet. Der finnes det herskapshus.
Hvordan kommer vi dit?
Du sier at du vil snike inn om du får den sjansen?
Jeg fant det.
Jeg husket at jeg så det et sted.
-Nøkkelen jeg så min mors hånd. -Vi drar.
Dra dere. Jeg fortsatt ikke hva jeg skal gjøre med alt dette.
Okay. Som du ønsker.
Sa ikke jeg at du ikke skulle komme?
Huset jeg så, så slik ut!
Legenden sier at ildtilbedere pleide å bo der.
Landsbyboerne sa at de hørte demoniske stemmer.
De som gikk inn gikk fra vettet og ble stumme.
Er det spøkelser og demoner? Hvorfor forteller de sånne historier?
Fordi historiene er avskrekkende. De er skumle.
Så om historien din er kraftig trenger du ikke noe for å holde huset hemmelig.
Det stemmer.
-Det er døren. -Tegnene.
Ingen har vært her på årevis.
Se.
Jeg må fortelle deg noe.
Ikke bli redd av spøkelseshistoriene. Jeg beskytter deg.
Her.
-Hva er de disse? -Tingen vi så i strandhuset.
-Gjorde du det? -Jeg vet ikke.
Jeg tror den sender ut en slags frekvens.
Skjermene må bety noe.
Jeg tror det er den krypterte kommunikasjonen Serdar nevnte.
Den slutter å virker når du kommer nære.
Vi er på riktig vei. La oss gå hitover.
Hvor er Aden?
-Jeg ber deg om å dra. -Vær så snill.
-Jeg passer på Aden. -Aden!
Okay, hold kjeft. Aden er her. Hun er trygg.
-Jeg må treffe henne. -Jeg beskytter henne.
Hva pågår?
Jeg vet du ikke liker det, men jeg må være her.
Jeg må beskytte Aden. Jeg drar ikke fra noen av dere.
Har det skjedd noe?
Nei.
Jeg har bare ikke sett deg slik på en stund. Jeg er overrasket.
Hva mener du?
Som deg.
Som den ekte deg.
Takk, forresten.
Du forsvarte meg mot Erhan her om dagen. Takk.
-Men hvorfor? -Du hadde ingen bevis, eller noe.
Du valgte å stole på meg.
Jeg mener ikke det. Jeg mener hvorfor…
Det hadde gått fem år.
Hvorfor kom du tilbake inn i livet mitt etter alle disse årene?
Siden du var så dypt ned i dritten,
involvert i alt dette, hvorfor kom du til meg igjen?
Jeg prøver å finne ut av det. Hvorfor kom du tilbake i livet mitt?
Hun elsket meg.
Hvem?
Aden.
Barn spør ikke hvem du er, hvilke feil du har gjort, hvor du kom fra.
De bare klemmer deg.
Jeg tror jeg lærte av henne.
Det var derfor jeg turte å komme til deg. Unnskyld.
Og…
om jeg ikke hadde dratt for åtte år siden, om vi ikke ble separert,
om jeg hadde klemt deg...
Ville alt dette vært unngått?
Du forstår ikke.
Hvorfor ikke?
Fordi familien din har alltid elsket deg.
Nå vet vi grunnen til de historiene.
Det er samme basseng som det i Kasımiye.
Alt som eksisterer i universet har en projeksjon.
Noe motsatt, et speilbilde.
Kvinne og mann. Ild og vann.
Fortiden og fremtiden. Solen og månen.
Det over og under livet.
En kan ikke eksistere uten den andre.
Om du kjenner betydelsen til urgamle symboler,
om du internaliserer dem dypt inne i deg, så kan du kontrollere dem.
Du kan skape mirakler.
Faktisk vet vi betydelsen av de symbolene.
Selv om vi ikke innser det, fører vi dem videre i generasjoner.
Det er i vår felles bevissthet, kodet i genene våre.
De gjemte noe her.
Husker du da du var sint på faren din? Han skjulte Erhan og ulykken fra deg.
Ja. Jeg snakket ikke med ham i månedsvis.
Jeg skjønte det ikke da.
Jeg mener...fordi, for deg…
Han satte verden i flammer om noe skadet deg.
Jeg skjønte ikke hvorfor du var opprørt.
Faren min brukte meg.
For å komme til Atiye.
For å få kvinnen han elsket, min mor.
Og jeg gjorde det han ba om.
Jeg lot ham gjøre det, i et håp om at han skulle elske meg.
Så kom hun.
Hvem?
Min mor.
Hallo.
-Ja? -Du har vel akkurat flyttet inn.
Ja, men er ikke flink til å være nabo. Unnskyld meg.
Jeg kjente familien din. Jeg mener, familien som bodde her.
Du er datteren deres, sant?
Ja.
-Kjente du dem, virkelig? -Så klart gjorde jeg det.
Du har din mors øyne, vet du.
-Får jeg komme inn? -Så klart, kom inn.
Det er fullt av minner, sant?
Det minner deg på at alle har et sted i verden de hører til.
At alle faktisk spiller sin rolle.
Det er ingen Abel uten Kain, ingen dag uten natt, ingen Eva uten Lilit.
Det kan det ikke, sant?
Jeg beklager at jeg ikke spurte. Vil du ha noe å drikke?
Jeg tar gjerne litt vann.
-Okay. -Takk.
Ikke gråt, min kjære jente.
Min kjære, min Umut.
Frue?
Vår datters hemmelighet, Göbekli Tepes hemmelighet er her.
Den er i våre hender.
-Går det bra? -Horus.
Horus? Som i Horus' øye?
Øyet Aden tegnet i midten av symbolet.
Horus' øye er som en gudommelig dommer, som vokter over verden.
Det blunker ikke. Det sover ikke.
Et er blått, som månen. Det andre er gult, som solen.
Du sa at Aden måtte ta en avgjørelse, ikke sant?
Som Horus. Den gudommelige dommeren.
Profetien sier at noen vil komme og en ny tidsalder vil begynne.
Som Horus, må hun også ta en avgjørelse.
På en måte bærer datteren vår Horus' sjel og har tatt hans plikt.
Hennes avgjørelse vil starte en ny syklus.
Aden har kraften til å ende verden om hun vil.
De kidnappet datteren vår så de kan utføre det de ikke hadde klart før.
Så jeg drepte datteren min for å stoppe en apokalypse?
Vi må finne ut når og hvordan profetien vil oppfylles.
Om vi tar denne dit den hører hjemme, vil vi finne svarene.
Det er ingenting igjen å redde i verden bortsett fra kjærlighet.
Tiden har kommet for å ødelegge alt og bygge nytt liv.
Jeg mener...
Jeg vet. Du kan bli sint, eller skrike. Jeg skjulte alt dette fra deg.
Jeg vet ikke… Moren min sa vi skulle være en familie.
Unnskyld.
Unnskyld for at du gikk gjennom dette alene og at jeg ikke kunne støtte deg.
Unnskyld.
Bare du kan hjelpe oss, Umut.
Når vil profetien oppfylles? Slekten din har svaret.
Familien var beskytterne for denne urgamle kunnskapen.
Det er jeg også.
Og nå, er alt…
der det hører hjemme.
Familien din er her, i denne arven.
Det var en grunn til at familien din skjulte informasjonen.
Disse hemmelighetene er destruktive i feil hender.
Det er det vi prøver å forhindre.
Hallo, far?
Hallo? Erhan?
-Jeg fikk Serdars obduksjonsrapport. -Ja?
De fant morderens DNA på kroppen hans.
Det stemmer ikke med noe i systemet, men…
Morderen…er Ozan.
-Okay, far. Tusen takk. -Vent. Det er en ting til.
Ja?
De fant en annen persons DNA på kroppen. En kvinnes DNA.
-En død kvinne. -Hvem da?
Serdars kone, som døde for lenge siden. Melek Yılmaz.
Takk, far.
Hva har skjedd?
Serdars kone Melek lever.
Hva?
De fant to sett med DNA på Serdars kropp. Ozans og Meleks.
Jeg må ringe Cansu.
Hun svarer ikke.
-Vi drar. -Ja.
Jeg sier fra når jeg har løst det. Ta det med ro.
Jeg sjekker oppe.
Cansu?
Går det bra?
Jeg gjør det! Gå tilbake. Jeg sverger at jeg gjør det!
Ikke kom nærmere.
Ozan!
Adens tid er nesten omme. Vi må ta henne og dra.
-Ta deg sammen! -No!
-Ozan, ta det rolig. -Hold deg unna!
Unna! Mor, jeg gjør det. Jeg sa jeg gjør hva som helst.
-Sønn. -Mor.
Ikke.
Vær så snill.
Er jeg virkelig sønnen din?
Se på meg. Hva er jeg? Er dette meg, mor?
Dette er ikke deg, Ozan.
Gi meg våpenet.
Jeg gjør det. Ikke tving meg til det. Ikke tving meg til det igjen.
Ikke.
-Ikke kom nærmere. -Barnet mitt.
-Gå unna! -Vær så snill.
-Gå! -Vær så snill, sønn. Ikke.
Mor!
Jeg hadde aldri et liv.
Aden vil ha folk som elsker henne, familien hennes.
-Ozan. -Jeg sa jeg gjør hva som helst.
Jeg gjør det.
-Ikke, sønn. Vær så snill. -Jeg gjør det.
Vi skal fikse alt sammen, sønn. Stol på meg.
Mitt barn…
Mitt barn, min kjære...
Ikke gjør det, mitt barn.
Du vet hva Aden må gjøre. Det er viktigere enn oss alle.
Ozan!
Ta hånden min!
Ta hånden min.
-Hold fast, jeg drar deg opp. -Aden!
Ozan!
Det vil gå bra.
-Dra deg selv opp. -Du må leve. Du er Adens far.
Gjør henne lykkelig. Ikke forlat henne.
Få henne til å smile. Ikke forlat henne.
Ozan!
Tekst: Mia Borgersen