PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Měli jste někdy pocit, že jste uvízli v očistci?
Ani ne tady, ani ne tam.
Uprostřed neznáma.
Stáli jste někdy na tom prahu?
OBYVATEL: 218 150 NADMOŘSKÁ VÝŠKA
Já ten práh překročila.
Prošla jsem dveřmi, které se otevřely jiným možnostem.
Potkala jsem tam lidi.
Někteří se stali mými přáteli.
A jiní se stali…
mými nepřáteli.
V životě jsem stála na spoustě prahů.
Jako had svlékající kůži, jako pták povstávající z popela,
změnila jsem se a vyrostla.
A teď stojím na prahu znovu.
Nechávám se obklopovat novým životem.
A přitom největší záhadou, se kterou jsem se kdy setkala, je moje dcera.
Pověz mi o mé dceři, Ozane.
Co chceš vědět?
Chci se naučit chránit mou dceru.
Viděla jsi to, co Aden, že?
Proto jsi přišla.
Bylo to jako sdílet okamžik s cizím člověkem.
Podívej.
V Adenině mysli je toho tolik.
Všechny ty zážitky…
Göbekli Tepe…
Pokud to už víš…
a tvrdíš, že jsi mou dceru všechny ty roky přede mnou chránil,
tak mi řekni, jak se mohlo něco takového stát?
Jak jsem to mohla udělat?
Zůstaň. Půjdu já.
Haló, Erhane?
Ahoj, právě jsme s Umut dorazili do Mardinu.
Řešíme tu nahrávku.
Dobře.
Já jsem u Ozana. Chtěla jsem si s ním znovu promluvit.
Nic mi na to neřekneš?
Jsem tady kvůli naší dceři.
Tak fajn.
Opatruj se.
Ty taky.
Mám teorii ohledně Göbekli Tepe. Chceš ji slyšet?
Povídej.
Víš, jak jsou ty fialové kameny v podzemní jeskyni?
Podle některých studií
slouží ty kameny k otevření třetího oka.
Samozřejmě to není moc archeologická teorie.
Mnohé zdroje tvrdí, že lidé, kteří postavili Göbekli Tepe,
měli mnohem silnější vnímání než my.
Podívej, s kým mluvím.
Údajně měli i výjimečné spojení s přírodou
a telepatické schopnosti.
Ty oči maluješ na ty korálky z nějakého důvodu.
Nevím. Možná je nemaluju.
Když se nad tím zamyslíš… Atiyiny vize, moje sny,
třetí oko, epifýza, šestá čakra…
Všechno to jsou rozdílné názvy pro stejnou věc, no ne?
Půjdeme?
Můžeme zaplatit?
V kolik otvírá Mor Hananyo?
To je všechno. Víc nemám co říct.
Ozane, musíš toho vědět víc.
Nikdo neunese dítě na základě tak mála informací,
nebo ho roky nevychovává.
Já ano.
Proč? Jak tě přesvědčili?
Ty…
netušíš, jakou má Aden moc.
Hledá, že?
Odpověď na otázku, na záhadu.
Co moje dcera chce?
Chce tebe, Atiye.
Od první chvíle s Aden, téměř každý den,
obzvlášť v noci, jsem u ní čekal,
protože nespala.
Udělali jsme všechno, jak jsme měli, ale i tak nemohla spát.
Časem jsem si uvědomil, že ji zlobí její vlastní sny.
Postupně to překonala. Víš jak?
Začala malovat stejný symbol, jaký jsi všude malovala ty.
Myslím…
že ji dokážeš vést.
Aden?
Aden, kde jsi?
Tohle je to místo z té nahrávky.
Něco se tady stalo.
Něco, co přimělo lidi mluvit.
- Ale co? - Přesně.
V období Mezopotámie tohle postavili jako chrám.
Chrám Slunce.
Pak se z toho stal římský hrad.
Teď je to asyrský klášter.
Projděme nádvořím.
Tenhle symbol tě zavedl do Göbekli Tepe.
Hledala jsi odpověď na něco, co je staré 12 000 let.
Že?
Aden možná hledá něco podobného.
Půjdeme tam?
Tam to všechno začalo.
V chrámech.
Nechápu to.
Jak může tohle udělat matka své dceři?
Tohle je asi pták, ale co je tohle?
Zřejmě koza.
Musí to být zvířata z Noemovy archy.
No jistě!
Ta, která unikla potopě.
Zajímavé.
Tohle místo stojí od pátého století.
Kdo ví, čeho byly tyhle zdi svědky?
Umí udržet tajemství.
Byl jsem si jistý, že tady něco najdeme. Byla to naše poslední šance.
Vlastně tady něco je.
Možná to bude užitečné.
Pojď se mnou.
Za dávných časů žil velký pták jménem Simurgh
na Stromě života.
Ten pták byl tak starý,
že zažil zánik a znovuzrození světa hned třikrát.
Simurgh nosil ve své mysli všechny vědomosti vesmíru.
Bolest a trauma se předávají dalším generacím.
Cítíš je, aniž bys je sám zažil.
Aden nese bolest předešlých generací stejně jako jejich vědomosti.
Možná se s tím snaží vyrovnat.
Platíme za hříchy lidí, kteří nás mají chránit a vychovávat.
Není to zvláštní?
Tvůj otec udělal pár velkých chyb.
Ale šel za snem.
Za tvou matkou.
Hledal ji i v jiných dimenzích. Chtěl vás znovu spojit.
A vážně toho litoval.
Jednoho dne se hejno ptáků vydalo Simurgha hledat.
Po cestě čelili mnoha výzvám, až konečně dorazili k jezeru.
A tam…
stanuli před vlastním odrazem.
Pochopili,
že Simurgh není posvátný pták,
ale oni sami.
Moudrost, kterou hledali, se ukrývala v nich samotných.
A ta pravá cesta je, když si uvědomíme, že jsme všichni jeden.
Simurgh je úžasný příběh.
Vítej, Umut.
Tetičko.
Jsem tady tak ráda.
- Moc jsi mi chyběla, drahá. - Ty mně taky.
- Zdravím. - Moje teta.
- Vítej. - Erhan, můj přítel.
Proč jsi neřekla, že je to tvoje teta?
Není to pravá teta, ale vychovala mě.
Děkuju.
Je tady nějaká žena.
Co jsi ji potkal, tvůj život se obrátil vzhůru nohama.
- Děkujeme za příběh. - Díky.
Vlastně jsme se přišli na něco zeptat.
V chrámu Slunce se kdysi něco stalo.
Víš co?
Myslíš ten masakr?
Masakr?
Historické knihy žádný nezmiňují.
To ne.
Vymazali ho ze všech záznamů a ukryli před lidstvem.
Vědí o něm jen ti, co se tady narodili,
žili tady
a večer poslouchali matčino vyprávění.
Vzpomínám si.
Vyprávěla jsi mi jeden příběh.
Temný a strašidelný.
Nelíbil se mi. Měla jsem noční můry.
A co teď? Chceš si ho poslechnout?
Chceme.
Ano.
Některé příběhy se nevypráví, aby děti vystrašily.
Vypráví se, aby zanechaly stopu v jejich myslích a srdcích,
aby se vrátily a zeptaly se, až bude správný čas.
K masakru došlo před několika tisíci lety.
Když se tato země jmenovala Mezopotámie.
Její nejosvícenější obyvatelé,
kteří věřili v moudrost a vědomosti, byli zabiti.
Pocházeli ze stejné linie jako lidé, kteří žili v Göbekli Tepe.
Proč je zabili?
Protože byli ochránci.
Po generace chránili starodávná tajemství.
Tajemství, která byla v těchto zemích hluboce zakořeněná.
Zabili je lidé, kteří je chtěli vlastnit.
Existovali tisíce let.
Existují, protože existují i ta tajemství.
Už od prvního člověka.
Ta tajemství jsou tak silná,
že ať po nich jde kdokoliv, nakonec se v tom ztratí.
Vždy se najdou lidé ochotní kvůli jejich ochraně zemřít
a ochotní zemřít, aby je získali.
A vždycky budou.
Víš, pro koho ti strůjci masakru pracovali?
Nebo proč to udělali?
Neukradli ochráncům jen starověké vědomosti.
Ukradli i jejich jazyk.
Naučila tě jazyk ochránců, je to tak?
No…
Pomohla mi a učila se se mnou,
ale jako bych ho vždycky znala.
Něco mi tady nesedí.
Poslouchala jsem to tolikrát,
a nepřijde mi, že mluví o něčem starém.
Taky jsi to slyšela. Co myslíš?
Je něco, co jsi nám neřekla?
Ty příběhy jsi mi vyprávěla,
abych se na ně zeptala, až bude správný čas.
Tohle není o něčem, co se stalo před tisíci lety, že?
I ty jsi ochránce, Umut.
Jako tvoje matka.
Jak to myslíš, že jsem ochránce?
Na té nahrávce se nemluví
o masakru před tisíci lety.
Ale o pohromě, která se stala, když jsi byla malá.
Nechápu to, tetičko.
To její rodiče zabili, že?
Ne. Tvrdila jsi, že odešli.
Řekla jsi: „Opustili tě. Nechali tě u mě a odešli.“
Řekla jsem to, abych tě chránila.
Linie tvojí matky měla důležitý úkol, Umut.
Chránit starověké informace.
Tvůj otec se k ní připojil.
Ale jednoho dne celou její rodinu vyvraždili
a ukradli tajemství, které chránili.
Ty jediná jsi ten bolestný den přežila.
Všechny ty sny…
Moje noční můry…
Ty teorie, kterými jsem se v tom snažila najít smysl…
Všichni mi říkali, že jsem šílená!
To proto?
Co je to?
Klíč k domu, kde ses narodila.
Běž domů, Umut. Tam najdeš odpovědi, které hledáš.
Umut.
Promiň.
Nemyslela jsem, že tady někdo bude.
- Nechci tě rušit. - Přisedni si.
Dej si se mnou drink, když už jsi tady.
Dobře.
Promiň.
Co mám teď dělat?
Já…
Mám hledat vrahy mých rodičů?
Nebo pátrat po starověkých vědomostech,
když má moje linie tak důležitou misi?
Měla bych se to pokusit ochránit?
Nejela jsi za svými sny až do Göbekli Tepe?
Málem jsi tam zemřela.
Ale nevzdala ses.
Protože jsi silná. Silná žena.
Vážně si to myslíš?
Že jsem silná?
Je jedno, co si myslím.
Důležité je, co si myslíš ty. Co cítíš.
Tvoje srdce to ví.
Promiň.
Omlouvám se.
- To nic. - Já…
- Stůj. Neodcházej. - Co to dělám?
To je dobrý.
Vážně se omlouvám. Já jen…
- Mluvil jsi o snech a… - Nic se neděje.
Promiň.
Dnešek je možná tvůj nový začátek.
Možná je to začátek tvého nového života.
Ber to tak.
Ozane?
Mami, co se týče cesty do Göbekli Tepe…
myslím, že Atiye přesvědčím.
Věří mi.
- Dobře. - Mám přejít do další fáze?
Do toho.
Fajn.
Mám ještě jednu otázku.
Tohle…
Můžu ti zavolat pozdějc?
Ty máš ale nervy! Jsi tady pořád.
Nechápu to.
Zkontroluju Aden a odejdu.
Odejdeš? Tak běž.
Jsem na to zvyklá.
Takový jsi.
Říkala jsem si…
Co se to předtím stalo? Lekl ses?
Že by ses mi musel postavit?
Hm? Bylo snazší utéct, co?
Co jsi mi řekl před třemi lety?
- Co? - Nevíš?
Přišel jsi za mnou s květinami.
Řekl jsi: „Dej mi druhou šanci, Cansu. Už jsem dospěl.“
To jo!
Samozřejmě jsem ti šanci dala.
Asi tisíckrát.
Jen hlupák dává tolik šancí, že?
K čertu se mnou!
Co? Na co se díváš?
Nedívám se na nic.
Nedíváš se na mě, neodpovídáš ani nemluvíš.
Jen posloucháš jako idiot.
Stejně odjíždím. Už mám lístek.
- Vážně? - Jsi překvapený?
Ne. Jsi ty překvapená?
- Kdo mě k tomu přinutil? - Kdo?
- Koupit lístek? - Já snad?
Jasně, že ty.
Protože už mám dost těch tvých lží.
Už mě nebaví čekat a doufat.
„Možná se z něho stane chlap.“
Jenže ty nejsi nic, jasný?
A jsme tak rozdílní?
My dva?
O čem mluvíš, Ozane?
Věci se zkomplikují a co uděláš?
Kdo teď utíká?
Ozane…
Vypadni odtud.
Fajn.
Mluví se Seher.
Se Seher?
Aden mluví se Seher?
Mami, i mě vedla moje teta.
Teď volá ona nás.
A my jí musíme odpovědět.
Dobře.
Řekni mi, co mám dělat?
Posaď se sem.
Mami.
Mami!
Ukaž se mi.
Je to tak dlouho.
Matky chtějí, aby jejich děti byly lepší než ony.
Ty jsi lepší než já.
A Atiye je lepší než ty.
A tahle maličká…
Ta změní svět.
Dítě…
je odrazem své rodiny.
Jsi připravená vzít na sebe tu zodpovědnost?
Připravená, babi.
Pak je čas, aby ses to dozvěděla.
Spáchala jsi první hřích.
A kvůli tomu hříchu začala vysychat země.
Pouta se rozlomila.
A s nimi i my.
Ale teď
jsme se začali uzdravovat.
Běžte na kopec a najděte naše kořeny.
Až přijde čas…
naše kořeny se jí otevřou.
Můj symbol…
Můj symbol je zpátky.
- Atiye. - Mami?
Najdi klíčící semeno.
Řekla, ať k němu jdu.
Kdo to řekl?
Seher mi to pošeptala.
Ať k němu jdu.
Až přijde čas,
klíčícím semenem začne nová doba.
Babička řekla, ať jdeme ke kořenům.
Myslela tím strom v Göbekli Tepe?
Co se ti nezdá?
Někdo, komu moc nevěřím, řekl to samé.
Promiň. Musím to vzít. Běž dál.
Haló?
Moc mi chybíš.
Vždycky jsi byla můj kompas.
Ukázala jsi mi cestu, když jsem se ztratil.
Důvěřuju ti celým srdcem.
A moc tě miluju.
Já tebe taky.
Víš, jak proroctví mluví o klíčícím semenu…
Jo.
Podle mě mluví o stromu v Göbekli Tepe.
Dobře.
Dobře?
Pokud si myslíš, že tam je.
Jeď tam a já za tebou přijedu.
Platí.
Sejdeme se tam. Pa.
Podle tety jsem tady s mámou žila do mých tří let,
ale nic si nepamatuju.
Pojďme to tady prozkoumat.
Možná si vzpomeneš.
Erhane.
Jsi dobrý člověk.
Věříš Atiye…
Pomáháš mi…
Měla jsem to říct dřív…
Děkuju.
Něco tam je.
Za tímhle něco je.
Někdo to úmyslně zamaskoval.
Musíme to odstranit.
Co to děláš, Cansu?
Na něco se tě zeptám.
Celé ty roky jsi moje matka. Musíš mě znát. Doufám.
Proboha, řekni mi. Utíkám před problémy?
Ne. Ani náhodou.
Šla jsi na magisterské studium do Londýna.
Co jsem mohla dělat?
Je tam nejlepší módní škola.
No jistě.
Jistě, drahoušku.
Už je to sedm, osm let. Po tom, co se stalo mezi tebou a Atiye,
jsi nám nechala video a odešla jsi.
Nechala jsem video a odešla, protože to bylo snadné, že?
Nebylo snadné sestře všechno říct.
Teď už bych to neudělala.
Jistě, že ne. Nikdy bys to neudělala!
A ještě něco.
Když se Aden poprvé ztratila, odešla jsi a všechno jsi tady nechala.
Usadila ses na druhé straně světa.
A teď taky odcházíš.
Utíkám, že?
Uvařila jsem čaj.
Pojď.
Kvůli vlastním problémům jsem zapomněla na sestřiny.
Jsou v pořádku. Jsou doma a v bezpečí, že?
Odjeli, Cansu.
Odjeli kam?
Do Göbekli Tepe.
Proč?
Museli se vydat na cestu, ale…
Ale co?
Mami, řekni mi to. Děsíš mě. Ale co?
I já se bojím, Cansu.
Ne cesty, ale toho člověka, kterého vzaly s sebou.
Mami, chci se tě zeptat na Serdara.
Mohl udělat něco, aby tě přivedl zpátky? Chci říct…
Mohl vyhledat jiné možnosti?
Všechno, co tvůj otec v životě udělal, udělal pro sebe, chápeš?
Ne pro mě, ne pro tebe. Pro sebe.
A co jsem dělala já? Celý život jsem měla problémy.
Snažila jsem se zahojit rány od tvého otce.
Lhala jsem ti někdy, Ozane?
- Ne, mami. - Přesně tak, synku. Nelhala.
Tak už dál neztrácejme čas.
Dobře.
SERDAR YILMAZ 6. LEDNA 1968 - 5. SRPNA 2027
MELEK YILMAZ 15. LISTOPADU 1972 - 12. ZÁŘÍ 1998
Děkuju, miláčku.
Nebýt tebe,
žádnou z těch misí bych nedokončila.
To jsou ta stejná zvířata jako na reliéfech v Göbekli Tepe.
Slunce, zrození.
Pod zemí smrt.
Simurgh.
A…
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm…
Počkat.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm.
Tyhle dveře…
To je Dara!
Tenhle strom není v Göbekli Tepe. Je v Daře!
Musím zavolat Atiye.
Haló?
Atiye. Našel jsem strom, který hledáš.
Ano?
Ten strom není v Göbekli Tepe, Atiye.
Je v Daře, v Mardinu.
Díky, že jsi mi dal vědět.
Atiye?
Co od nás chceš, Ozane?
Vím, že ti otec neprojevoval dost lásky.
Občas si říkám, že jsem pro tebe mohla udělat víc.
Ať už věříš komukoliv, pro kohokoliv to děláš,
jejich důvodem není láska.
Odpustila jsem ti.
Odpusť i ty mně.
Odpusť sobě.
Zpomal, prosím. Vezeme Aden.
- Neviděl jsi ji? Srazil si dívku! - Co?
Tvůj otec na nás čeká v Daře. Připravená?
Vítejte v Daře, profesore Erhane.
Zdravím, Selime.
- Moje kamarádka, Umut. - Těší mě. Selim.
Co potřebujete? Jaká byla cesta?
Dobrá. Trochu pospícháme, Selime.
Něco hledáme. Jeden strom.
Podle nás by mohl být v Daře.
Najdeme ho. Odpočiňte si a dejte si naši slavnou kávu.
- Pojďte. - Jdeme.
STAROVĚKÉ MĚSTO DARA
Kde jsi, Erhane?
Překlad titulků: Michaela Šimonková Filipová