‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Unde ești, Arda?
‎Arda!
‎- Unde ești, Arda? ‎- Arda!
‎Unde ești, Arda?
‎- Arda? ‎- Ne auzi, Arda?
‎Arda, fiule! Unde ești? Arda!
‎Am fost atât de îngrijorată!
‎Unde ai fost?
‎În copilărie, îmi puneam mereu dorințe.
‎Când suflam în lumânări ‎sau vedeam stele căzătoare,
‎sau vreo gărgăriță mi se așeza pe mână…
‎Am crescut și mi-am pierdut inocența.
‎În seara asta vreau să-mi amintesc.
‎Să-mi amintesc că dorințele ‎înseamnă intenție și noi miracole.
‎Hai să ne amintim împreună!
‎Fie ca toate dorințele din seara asta ‎să se împlinească!
‎Și tu.
‎Hai să luăm cina lângă foc!
‎Roșu sau alb?
‎- Roșu. ‎- Roșu.
‎Bine.
‎- Ai doar vin? ‎- Nu.
‎Bineînțeles că nu.
‎Odată, trăia o zeiță ‎acolo unde Marea Egee scaldă Anatolia.
‎Ca zeiță a fertilității și recoltei
‎ea se ocupa de schimbarea anotimpurilor.
‎În fiecare an, zeița preschimba ‎toamna în iarnă și iarna în primăvară.
‎Dar, într-o zi, ‎cineva i-a luat ce avea mai de preț.
‎Lumina ochilor ei.
‎Pe fiica ei.
‎Zeița a căutat-o peste tot, ‎zile și nopți, ani de zile.
‎A rătăcit prin lume în căutarea fiicei ei.
‎Când nu a reușit să o găsească, ‎iar dorințele i-au rămas neîmplinite,
‎durerea a devenit insuportabilă.
‎Zeița nu a mai preschimbat anotimpurile.
‎Iar primăvara nu a mai venit în acel an.
‎Mi s-a spus odată ‎că orice cuvânt înseamnă intenție.
‎Imediat de vorbim, ‎cuvintele creează o realitate.
‎Atiye?
‎Așa sunt și dorințele.
‎De aceea îmi pun o dorință acum.
‎Îmi doresc să fie din nou primăvară.
‎- Bună dimineața, iubire! ‎- Bună dimineața!
‎E dorința ta de Hıdırellez?
‎Să vedem ce ți-ai dorit.
‎Nu-ți spun ce dorință mi-am pus. ‎Nu se mai îndeplinește.
‎Ești superstițioasă!
‎Ce faci cu dorința de Hıdırellez?
‎O arunci în apă.
‎Din pământ, în apă.
‎Nu ai ore de dimineață semestrul ăsta?
‎Ba da. Plec acum. Tu ce faci azi?
‎- Am un curs de terapie prin artă. ‎- Bine. Ai grijă de tine!
‎Unu, doi, trei…
‎Dnă Atiye.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Avem un musafir nou azi.
‎Îl cheamă Arda. Și e un caz special.
‎Vă așteaptă acolo.
‎Mulțumesc.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mă bucur să te cunosc, Arda. ‎Eu sunt Atiye.
‎Azi vom picta împreună.
‎Poftim!
‎- Nu! ‎- În regulă. Liniștește-te!
‎Țin mâinile aici, vezi? Nu te ating. Bine?
‎Vrei să te uiți la mine?
‎Vrei să te uiți la foaie?
‎Bravo!
‎Ce e sus, e și jos.
‎Ce e în afară…
‎e și înăuntru.
‎Liniștește-te!
‎Bravo!
‎Alo?
‎Dle profesor, nu v-am văzut în campus. ‎Nu veniți nici azi?
‎Ține-mi tu orele!
‎- Domnule… ‎- Am spus să-mi ții tu orele.
‎Bun venit!
‎Surpriză!
‎Cansu!
‎Ți-a fost dor de mine?
‎Foarte tare. Când ai venit?
‎De dimineață.
‎Îți place opera mea? ‎E o interpretare personală.
‎N-am ce adăuga ‎la interpretarea ta artistică.
‎Vai de mine!
‎- Te-ai tuns? ‎- Doar vârfurile.
‎Ai și slăbit.
‎Văd că nu-ți scapă nimic azi.
‎Pentru că te văd din an în paște.
‎- Cât a trecut? ‎- Nu așa de mult. Trei, patru luni.
‎Trei, patru luni e puțin ‎pentru nomazi ca tine.
‎Care e scopul vizitei? Muncă? Iubire?
‎Nu am viață sentimentală. ‎Mi-a fost dor de voi.
‎Atunci, bine ai venit!
‎- Mulțumesc. ‎- Cel puțin, pentru moment.
‎E un cadou pentru mine?
‎Mulțumesc.
‎Draga mea! Lasă-mă să te privesc.
‎Ne-a fost dor de tine.
‎- Mi-ai lipsit mult. Mă bucur că ai venit. ‎- Și tu mi-ai lipsit.
‎Mi-ați lipsit toți.
‎Cât stai de data asta?
‎Știi ce vreau să spun. ‎Nu știm niciodată. De asta întreb.
‎Și mie mi-a fost dor de tine, mamă.
‎Nu mi-am luat bilet încă.
‎Hai să sărbătorim sosirea mea. ‎Ne gândim pe urmă la plecare.
‎- Bine. Hai! ‎- Hai!
‎- Ai pus sos? ‎- Da, draga mea.
‎Erhan mi-a spus că pictezi iar.
‎Da…
‎Ce ai zice de o nouă expoziție, Atiye? ‎Nu ar fi extraordinar?
‎Nu cred.
‎Cansu, dacă ne spuneai că vii
‎îți pregăteam mâncarea preferată.
‎Când vii neanunțat, ‎mănânci ce primești, nu ce vrei.
‎E foarte bine așa.
‎Deci, draga mea familie…
‎Ce secrete importante îmi ascundeți?
‎Spuneți-mi chiar acum!
‎Cansu dragă…
‎Are dreptate. Dacă e ceva, spuneți.
‎Cred că nu e nimic.
‎- Bine ai venit. ‎- Noroc!
‎- Mulțumesc. ‎- Bun venit. Sănătate.
‎E Lună plină?
‎Da.
‎Nu te-ai pregătit încă de plecare?
‎Te anunț când mă pregătesc. ‎Să nu zici că nu ți-am spus.
‎Cansu?
‎- Da? ‎- Vreau să spun că…
‎Știu că vorbești cu sora ta…
‎Dar și eu sunt disponibil, ‎dacă ai nevoie de ceva.
‎Nu te teme. Știu că te pricepi.
‎La ce?
‎- Te pricepi să fii frate. ‎- Mulțumesc.
‎Hei!
‎Pe unde umblați?
‎Am pus masa pentru tineri. Ia loc!
‎Vreau să spun ceva.
‎Știu că pare că râd de orice ‎și nu iau lucrurile în serios.
‎E oarecum adevărat. ‎Doar așa viața devine suportabilă.
‎Și…
‎Vreau să spun ‎că nu mai sunt copilul casei.
‎Puteți vorbi chestii serioase cu mine, ‎dacă vreți.
‎I-auzi la ea! Ai auzit?
‎Surioara noastră mică s-a făcut mare!
‎Sigur că vorbim orice cu tine.
‎Hai să nu exagerăm!
‎Bine. Am înțeles.
‎Mă mai preocupă ceva.
‎Ce face dl Serdar? ‎Știți ceva de el? E bine?
‎Sigur e bine.
‎Se ascunde, ‎iar noi îl evităm, pentru binele lui.
‎Nu ne vedem și nu vorbim. ‎E un capitol închis.
‎E totul în trecut.
‎Am mers mai departe.
‎Auziți?
‎Credeți că tata ‎mai încuie dulapul cu băuturi?
‎Nu cred. Dar tu stai aici.
‎De ce nu aduci o sticlă?
‎Putem să-i cerem. Nu mai suntem în liceu.
‎Știu. Dar n-ar mai fi masa tinerilor.
‎Înțeleg, ai dreptate. Mă duc să fur una.
‎Nici nu-și vor da seama.
‎Deci asta faci tu, nu?
‎Descui chestii încuiate.
‎E sora ta. Eu nu știu nimic.
‎Ai întârziat.
‎Mi-a fost dor de tine.
‎Și mie de tine.
‎Bine…
‎Eu merg la culcare.
‎- Și nu-mi spui nimic? ‎- Ce să-ți spun?
‎S-a întâmplat ceva la cină.
‎- Ai observat… ‎- Bineînțeles.
‎Aud iar voci.
‎Ca data trecută?
‎Nu, altfel.
‎Ca un trosnet. ‎De parcă ceva arde și trosnește.
‎Ce crezi?
‎E posibil? ‎Ai spus că aștepți momentul potrivit.
‎Poate nu e așa.
‎Și dacă e, Atiye? Dacă e fiica noastră?
‎De fapt, simt ceva.
‎Indiferent ce se întâmplă, ‎îmi spui tot, da?
‎Dacă e nevoie de ceva, fac.
‎Bine? Ai grijă de tine ‎și-mi spui ce se întâmplă. Tot!
‎- Am mai vorbit. Nu poți face nimic. ‎- Adică?
‎Eu am purtat-o în pântece.
‎Eu am născut-o. ‎Eu am ținut-o în brațe și am mirosit-o.
‎E copilul meu.
‎Dar ți-au furat-o, Atiye.
‎Ne-au furat-o.
‎Am crezut că ai murit.
‎Am crezut că n-o să te mai văd.
‎N-aș putea suporta, Atiye!
‎Sunt aici. Și nu plec nicăieri.
‎- Atiye… ‎- Erhan.
‎Nu sunt din porțelan. ‎Nu mă poți proteja mereu.
‎Atiye, ne-au luat copilul!
‎Nimeni nu ar fi putut trăi cu așa povară.
‎Dar noi am reușit. Ne-am revenit.
‎Nu te pot proteja de tot ce e rău în lume,
‎dar pot să încerc.
‎Arde ceva.
‎Copilul meu!
‎Fiica mea!
‎Nu!
‎Nu! Fata mea!
‎Nu! Ajutor!
‎Nu!
‎Doamne!
‎Ce-ar fi să rămânem ‎aici toată ziua, în largul mării?
‎Hai!
‎Sigur…
‎Ar fi bine dacă ai rămâne și tu. ‎Ce-ai spune dacă n-ai mai pleca?
‎- Eu? ‎- Tu.
‎Păi…
‎E frumos să locuiești pe un iaht…
‎Dar e greu. Bănuiesc că sunt și probleme.
‎Vrei să stai doar la oraș, nu?
‎- Nu ai locui în altă parte. ‎- Ce încerci să spui?
‎Despre ce e vorba?
‎Nu ai vrea să locuiești aici.
‎Am putea închiria ceva în oraș.
‎- Cansu, de când suntem împreună? ‎- Ozan.
‎De trei ani, nu?
‎- De trei ani. ‎- Nu-i așa?
‎Da, așa e.
‎Nu ne despărțim.
‎Ne despărțim?
‎Ne potrivim.
‎Adică, împreună…
‎cum suntem acum.
‎Nu-i așa că e cald! Vrei să înotăm?
‎Sau să mâncăm fructe? Avem destule.
‎- Ce e? ‎- Cum adică ce e?
‎Vorbești serios?
‎Nu vorbesc serios.
‎Te-ai supărat. Chiar ai vorbit serios.
‎Ce? Ce spui?
‎- Uite, eu… ‎- Da?
‎Am făcut multe greșeli. ‎Pe majoritatea le știi.
‎Am căzut. M-am ridicat. Am greșit din nou.
‎Cumva, am reușit să mă descurc.
‎Dar mi-am promis ‎să nu mai rămân nimănui datoare.
‎În afară de tine.
‎Bine.
‎Am o slăbiciune pentru tine.
‎Îmi retrag cuvintele.
‎Le retrag.
‎Bine.
‎Iar nu ești bine.
‎Ce l-a apucat?
‎Dacă săpam mai mult la Göbekli Tepe
‎și rămâneam mai mult în peșteră, ‎poate găseam și alte manuscrise.
‎Dar nemernicii ăia ‎au închis complet Göbekli Tepe.
‎Nu putem săpa, nu putem intra…
‎Așa fac ei.
‎Fac tot ce pot să ne oprească.
‎Îngroapă oameni sub dărâmături. Ucid…
‎Acest alfabet…
‎Cea mai veche sursă e din anul 300 î.H.
‎Mai devreme, nu exista.
‎În 300 î.H. a fost ‎campania lui Alexandru Macedon în India.
‎E o limbă diseminată prin război.
‎Știu. Mă uit acum ‎pe documentele de la tine.
‎Și care e problema?
‎Problema e…
‎Că nu e ușor.
‎Limbajele secrete au diferite niveluri.
‎Am învățat alt nivel ‎când am ajuns în organizație.
‎Acest basorelief ‎îl arată pe Alexandru Macedon în Persia.
‎Frazarea e importantă.
‎Recunoști alfabetul, ‎dar nu și versiunea asta.
‎Nu poți decodifica mesajul?
‎Ei mi-au luat fiica acum opt ani!
‎Orice pas, cât de mic, ‎mă apropie puțin de ea!
‎Vei face tot ce poți!
‎Tot nu ai încredere în mine, nu?
‎Nu ar fi un lucru bun, tu ce crezi?
‎Atiye ar avea încredere în mine.
‎Nu-ți forța norocul, Serdar!
‎Am vorbit. Atiye nu trebuie să știe!
‎Süveyda.
‎Știi ce înseamnă?
‎Nu.
‎Punctul Süveyda…
‎E punct mic și negru pe inimă.
‎Se spune
‎că pe acolo intră sufletul ‎când suntem în pântecele mamei.
‎Iar când murim, pe acolo iese sufletul.
‎Întreg adevărul despre noi ‎e în acest mic punct.
‎Și, bineînțeles, conștiința noastră.
‎Inima mea e neagră toată, Erhan.
‎Mi-am uitat esența.
‎Atiye mi-a readus aminte
‎cine sunt și cine am fost noi.
‎Nu vreau să mă întorc înapoi.
‎Niciodată!
‎Atiye a început să audă un foc.
‎Un zgomot de foc care arde mocnit.
‎Te ajută cu ceva?
‎Am văzut-o, mamă. ‎Mi-am văzut fiica. Trăiește.
‎Dar arăta altfel decât mi-o aminteam.
‎Atiye.
‎Toți arătăm altfel în vieți diferite.
‎Sufletul e cel care contează.
‎- Te-am visat azi-noapte. ‎- Și?
‎Am avut o strângere de inimă ‎și am venit să te văd.
‎Erai într-o pădure.
‎Era haos.
‎Alergai, țipai și căutai ceva, speriată.
‎O căutam pe fiica mea. ‎Ceream ajutor. Țipam.
‎Atiye, sunt îngrijorată.
‎Mă tem să nu pățești ceva.
‎Deci nu vei face tot ce poți ‎dacă mi se întâmplă ceva?
‎Sigur că da! Mi-aș da viața pentru tine.
‎Mamă, tu mă înțelegi cel mai bine.
‎Cineva mi-a luat fata ‎și nici măcar nu știu cine.
‎Crezi că m-ar mai putea speria ceva?
‎Crezi că e o coincidență că visăm la fel?
‎E o datorie de sânge.
‎E datoria mea, dar și a ta.
‎Te rog să mă susții.
‎Ai dreptate.
‎M-am speriat și am fugit.
‎Și am încercat să te protejez.
‎Dar…
‎am văzut cu toții ‎că nu poți fugi de soartă.
‎Ai dreptate.
‎O să faci ce n-am putut eu face.
‎Tu nu mai ții minte,
‎dar mi-ai spus odată că această sămânță ‎va face ca totul să înflorească din nou.
‎Ai vorbit cu Erhan? Ce părere are?
‎Nu-ți face griji, mamă.
‎Mă cheamă fiica mea.
‎Nu trebuie decât să urmăresc semnele,
‎fără teamă.
‎Viața…
‎Sutima…
‎Nu e așa.
‎Moartea…
‎Nici așa…
‎Asta e, Erhan. Vino încoace!
‎„Nașterea începe cu moarte.
‎Ultima noastră zi e începutul primei.”
‎Asta scrie.
‎Și ce înseamnă? Reîncarnare? ‎Care este sensul?
‎Nu știu.
‎Ai stat printre ei ani buni. ‎Nu înțelegi nimic?
‎Îmi dau seama acum ‎că nu știu nimic despre organizație.
‎Nu știi nimic, dar ne-ai distrus viața.
‎O să încerc să mai citesc.
‎Erhan…
‎Te rog, Erhan! Oprește-te!
‎Îmi dau seama că ești supărat.
‎Pe ei, pe mine, pe toată lumea.
‎Dar nu lăsa ura să-ți conducă viața!
‎- Te rog! ‎- Nu fac nimic greșit.
‎Îi caut pe cei care ne-au distrus viața.
‎Nici eu n-am crezut că fac ceva rău.
‎Îmi voiam doar soția înapoi.
‎Da, ai dreptate.
‎Poate ai dreptate…
‎Dar nu asta contează.
‎Nu uita să privești în jur.
‎Sunt oameni care au nevoie de tine.
‎Nu…
‎Nu-i priva de iubire!
‎Asta înseamnă să fii tată. Eu…
‎Eu am înțeles prea târziu.
‎Prea târziu.
‎Mulțumesc.
‎Câte unul! Stați la rând!
‎Acolo!
‎- Ne puteți lăsa puțin singuri? ‎- Sigur. Luați loc!
‎Ieri mi-ai dat ăsta, ții minte?
‎Poți să-mi spui de ce?
‎Ți l-a dat cineva?
‎O fată… O fetiță…
‎O fată cu păr lung, șaten.
‎Copacul din pădure.
‎„Nașterea începe cu moarte.
‎Ultima noastră zi e începutul primei.”
‎„Nașterea începe cu moarte. ‎Ultima noastră…”
‎„Ca prin minune, Umut Yazıcı a reușit ‎să scape cu viață din dărâmături.”
‎Secretul din Göbekli Tepe. ‎Și tatăl meu l-a căutat.
‎Anii au trecut.
‎am crescut, am devenit și eu tată ‎și caut același lucru.
‎Azi pot spune în sfârșit ‎că există o legătură directă
‎între Göbekli Tepe ‎și ciclul vieții ființei umane.
‎Atiye?
‎Mulți oameni de știință ‎susțin că timpul nu e liniar.
‎E circular sau spiralat.
‎Eu propun o nouă interpretare
‎prin înlocuirea ‎„timpului” cu „viața ființei umane”.
‎Atiye?
‎Astfel încât, nașterea, viața, ‎purgatoriul și moartea…
‎Să nu aibă loc în ordinea deja știută.
‎Templele din Göbekli Tepe ‎sunt instrumentele necesare acestui ciclu.
‎De fapt, mai e ceva.
‎Sunt informații străvechi, ‎mistere ascunse undeva.
‎Trebuie să fie.
‎Uneori, puterea unui secret ‎e atât de puternică, de intensă,
‎încât te întrebi ‎dacă merită să pornești în călătorie.
‎Dacă merită să riști tot.
‎Trecutul, viitorul și prezentul."
‎NAȘTEREA ÎNCEPE CU MOARTE.
‎Dar dacă există un motiv ‎pentru a păstra secretul?
‎Dacă e un secret ‎care nu ar trebui dezvăluit?
‎Dacă va aduce întuneric în loc de lumină?
‎Ce ați face atunci?
‎Cel care caută adevărul
‎și începe să afle ‎informații care vor schimba lumea
‎nu se mai poate opri.
‎Nu mai poate fugi de pericole.
‎SERDAR
‎Trebuie să ai încredere ‎și în cele mai grele clipe.
‎Voi merge mai departe.
‎Trebuie să merg.
‎Dacă rezolv misterul, îmi voi găsi fiica.
‎Fata mea! Aden?
‎Subtitrarea: Dana Aelenei