ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
Gdje si, Arda?
Arda!
-Gdje si, Arda? -Arda!
Gdje si, Arda?
-Arda? -Čuješ li nas, Arda?
Arda, sine! Gdje si, Arda?
Tako sam se zabrinula!
Gdje si bio?
Znaš, kao djevojčica, svako malo nešto bih zaželjela.
Kad bih puhnula svjećice na torti, vidjela sam padalicu
ili bi mi bubamara sletjela na ruku…
Zaboravila sam na takvu nevinost.
Želim je se prisjetiti večeras.
Želim se prisjetiti da je svaka želja namjera i da može činiti čuda.
Prisjetimo se zajedno.
Neka ti se večeras ostvare sve želje.
I ti se ostvari.
Hajde. Večerajmo kraj vatre.
Crno ili bijelo?
-Crno. -Crno.
Dobro.
-Samo vina ima? -Ne.
Naravno da ne.
Božica je nekoć živjela u zemlji gdje Egejsko more susreće Anatoliju.
Božica plodnosti i žetve,
zadužena za mijenu godišnjih doba.
Svake godine božica bi promijenila jesen u zimu i zimu u proljeće.
No onda je jednog dana netko ukrao njezinu najveću dragocjenost.
Njezino najveće blago.
Njezinu kćer.
Božica ju je posvuda tražila, danju i noću, godinama.
Proputovala je cijeli svijet u potrazi za svojom kćeri.
No kad je ostala praznih ruku, a želja joj neispunjena,
njezina tuga postala je neizdrživa.
Božica je prestala mijenjati godišnja doba.
Te godine nije stiglo proljeće.
Jednom su mi rekli da je riječ namjera.
Čim izađe iz usta, počinje stvarati svoju stvarnost.
Atiye?
No i želje su takve.
Zato ću večeras zaželjeti želju..
A želim da se vrati proljeće.
-Dobro jutro, ljubavi. -Dobro jutro.
Tvoja želja za Hiderles?
Što si zaželjela?
Nikomu ne smiješ reći želju, ili se neće ostvariti.
Baš si praznovjerna!
Što se radi sa željom?
-Baciš je u vodu. -Hm.
Sa zemlje u vodu.
Nemaš jutarnje satove?
Imam. Idem. Što ćeš ti raditi danas?
-Imam likovnu terapiju. -Dobro. Čuvaj se.
Jedan, dva, tri.
Gđo Atiye.
-Zdravo. -Zdravo.
Danas imate novog gosta.
Zove se Arda. Ima posebni poremećaj.
Čeka vas ondje.
Hvala.
-Zdravo. -Zdravo.
Drago mi je, Arda.
Ja sam Atiye.
Danas ćemo slikati zajedno.
Izvoli.
-Ne! -Dobro. Smiri se.
Ruke su mi ovdje. Ne diram te. Dobro?
Možeš li me pogledati?
Možeš pogledati karticu?
Bravo.
Što god je ondje gore, također je i ovdje dolje.
Što god je vani…
I unutra je.
Smiri se.
Bravo.
Halo?
Profesore, nisam vas vidio u kampusu. Ne dolazite danas?
Ti me zamijeni.
-Ali… -Rekao sam ti da me zamijeniš.
Dobro došao.
Iznenađenje!
Cansu!
Jesam li ti falila?
Jako! Kad si stigla?
Jutros.
Sviđa ti se moje remek-djelo? Interpretacija?
Nemam što dodati interpretaciji.
Ajme!
-Šišala si se? -Samo ispucale vrhove.
I smršavila si.
Ajme, ništa ti ne može promaći.
Kad te vidim jednom u sto godina.
Koliko dugo?
Ne toliko. Samo tri, četiri mjeseca.
Aha, tri, četiri mjeseca je kratko nomadima poput tebe.
A razlog posjeta? Posao? Ljubav?
Nemam ljubavni život. Došla sam jer mi falite.
Onda, dobro došla kući, dušo.
-Hvala. -Barem zasad.
Je li to dar za mene?
Hvala.
Dušo! Daj da te pogledam!
Nedostajala si nam.
-Užasno! Drago mi je što si došla. -I ti si meni nedostajao.
Mislim, svi ste mi nedostajali.
Koliko ostaješ ovaj put?
Znate što mislim. S ovom se nikad ne zna.
I ti si meni jako falila, mama.
Ali još nisam kupila kartu.
Proslavimo moj dolazak, poslije ćemo o odlasku.
-Dobro, dođi. -Hajmo.
-Jesi li dodala umak? -Jesam, dušo.
Erhan mi je rekao da opet slikaš.
Aha.
Hoćeš li opet imati izložbu, Atiye? Ne bi li to bilo sjajno?
Ne, čisto sumnjam.
Cansu, dušo, da si nam javila da dolaziš,
čekala bi te omiljena hrana.
Kad dođeš nenajavljeno, jedeš što dobiješ, a ne ono što želiš.
U redu je, doista.
Pa, draga obitelji…
Ima li kakvih velikih tajni koje mi tajite?
Ako ima, odmah mi recite.
Cansu, draga…
Ima pravo. Ako ima što, pjevaj.
A valjda nema.
-Dobro došla. -Evo.
-Hvala. -Dobro došla. U tvoje zdravlje.
Je li pun mjesec?
Da, jest.
Nisi isplanirala povratak?
Reći ću ti čim isplaniram. Da ne kažeš da je iznenada.
Cansu?
-Da? -Mislim…
Znam da se s takvim stvarima obraćaš sestri…
No i ja sam tu, ako išta zatrebaš.
Bez brige. Dobro ti ide.
Što?
-Pa, dobro ti ide biti brat. -Hvala.
Hej!
Gdje ste nestali?
Postavili smo dječji stol. Sjedni.
Mm…
Želim nešto reći.
Znam da se čini da se svemu rugam,
ništa ne uzimam ozbiljno.
Zapravo, ima tu istine. Jedino je tako život podnošljiv.
Hm…
Ono što želim reći je da više nisam dijete.
Možete sa mnom podijeliti ozbiljne i važne stvari, ako želite.
Vidi ti nju! Jesi li je čuo?
Naša je mala sestrica odrasla!
Naravno, razgovarat ćemo s tobom.
Ne pretjerujmo, seko.
U redu. Dobro.
Još me nešto muči.
Kako je g. Serdar? Čujete se? Dobro je?
Sigurno je dobro.
Skriva se. Mi ga izbjegavamo radi njegove sigurnosti.
Ne viđamo ga. Zatvorili smo to poglavlje.
To je prošlost.
Idemo dalje.
Hej, slušaj.
Misliš da tata još zaključava bar?
Sumnjam. No ti živiš ovdje.
Idi nam po bocu.
Dao bi nam da pitamo. Više nismo srednjoškolci.
Da! No onda ovo ne bi bio dječji stol.
Aha! To je nešto drugo. Idem smjesta ukrasti bocu.
Neće primijetiti.
To je ono što ti radiš, zar ne?
Potajno otvaraš ono što je zaključano.
Ona je tvoja sestra. Ne bih znala.
Kasniš.
Jako si mi falio.
I ti meni.
U redu.
Idem u krevet.
Nećeš mi reći?
Što?
Nešto se dogodilo.
-Primijetio si? -Naravno.
Opet čujem glasove.
Kao prošli put?
Ne, sad je drukčije.
Poput pucketanja. Kao da nešto gori i pucketa.
Što misliš?
Je li moguće? Jer rekla si da čekaš pravo vrijeme.
No možda nije to.
Što ako jest, Atiye? Što ako je to naša kći?
Zapravo, osjećam da jest.
U redu. Što god da se dogodi, reći ćeš mi sve pojedinosti, dobro?
Ako išta treba učiniti, ja ću.
Dobro? Ostani na sigurnom i reci mi što se zbiva. Sve.
Razgovarali smo. Ne možeš.
Kako to misliš?
Nosila sam je u sebi.
Rodila sam je, držala u rukama, mirisala je.
Ona je moje dijete.
Da, ali ukrali su ti je, Atiye.
Ukrali su nam je.
Nestala si, mislio sam, mrtva si.
I da te više nikad neću vidjeti.
Ne bih podnio da se to ponovi, Atiye.
Ovdje sam. Ne idem nikamo.
-Atiye… -Erhan.
Nisam od porculana. Ne možeš me zamotati u vatu i skriti.
Atiye. Uzeli su nam dijete.
Nitko drugi to ne bi izdržao, živio s tim teretom.
No mi smo uspjeli. Ustali smo na noge.
Ne mogu te zaštiti od svega zla na svijetu,
no dat ću sve od sebe.
Nešto gori.
Moje dijete.
Kćeri moja!
Ne!
Ne! Kćeri moja!
Ne! Upomoć!
Ne!
O, Bože!
Ostanimo cijeli dan ovdje nasred mora.
Može.
Da, baš.
Bilo bi sjajno i da ostaneš. Zašto ovaj put ne bi ostala?
-Ja? -Ti.
Mislim…
Lijepo je cijelo vrijeme živjeti na brodu…
No teško je. Valjda je problematično.
Ti želiš živjeti jedino u gradu, zar ne?
-Da, nigdje drugdje. -Što želiš reći?
O čemu razgovaramo?
Ti ne bi živjela ovdje negdje.
Mogli bismo unajmiti stan u gradu.
-Cansu, koliko smo već zajedno? -Ozane.
Tri godine, zar ne?
-Tri godine. -Zar ne?
Da, tako je.
Nećemo prekinuti.
Što, ili hoćemo?
Mislim, dobro smo.
Ako je biti dobro…
Nešto poput ovog.
Baš je vruće! Hoćemo li se okupati?
Ili pojesti neko voće? Ima ga u izobilju.
-Što? -Kako to misliš, što?
Ti to ozbiljno?
Nije ozbiljno.
Ljut si. Mislio si ozbiljno.
Što? Što kažeš?
-Gle, ja… -Da?
Počinila sam mnogo pogrešaka. Većini si svjedočio.
Padala sam. Ustajala sam. Uprskala sam.
Nekako sam se izvukla.
No obećala sam si da više neću nikome ništa dugovati.
Osim tebi.
Tako je.
Slaba sam na tebe.
Pa, povuci što si rekao.
Povuci.
Dobro.
Opet imaš pravo.
Kakav je to stav?
Da sam više iskapao u Göbekli Tepeu,
možda bih pronašao i ovakve svete knjige.
No oni su gadovi potpuno zatrpali Göbekli Tepe.
Kakvo iskapanje, ne možemo ni prići blizu.
Organizacija je kriva.
Žele ti vezati ruke, kako god znaju i umiju.
Da, pokapaju ljude pod ruševinama. Ubijaju ih.
Ovo pismo…
Najstariji izvor pisan ovim pismom datira iz 300. g. pr. Kr.
Prije nije postojalo.
To je godina Indijskog pohoda Aleksandra Velikog.
Kao i druge jezike, širio ga je rat.
Znam. Pregledavam datoteke koje si mi jučer dao.
I? Ali?
Ali…
Nažalost, nije lako.
Ti tajni jezici imaju različite razine.
Kad sam pristupio organizaciji, naučili su me sasvim drugu razinu.
Ovaj reljef prikazuje Aleksandrov rat s Perzijancima.
Rečenice su bitne.
Prepoznaješ pismo, ali znaš njegovu drugu verziju.
Može ga dešifrirati?
Ti su mi ljudi oteli kćer prije osam godina!
I sve što otkrijemo odvest će nas korak bliže njoj!
Zato ćeš učiniti sve što možeš!
Još mi ne vjeruješ, zar ne?
Nije pametno vjerovati ti, zar se ne slažeš?
Atiye bi mi vjerovala.
Ne iskušavaj sreću, Serdare.
Atiye neće ništa znati.
Süveyda.
Znaš li što je to?
Ne.
Točka Süveyda…
To je mala, crna točka na srcu.
Kažu…
Da nam kroz nju uđu duše dok smo u majčinoj utrobi.
A kad umremo, duša izlazi iz tijela kroz nju.
Naša cijela istina krije se u toj sitnoj točki.
Kao i, naravno, naša savjest.
Zacrnio sam svoje srce, Erhane.
Zaboravio sam svoju bit.
Atiye me podsjetila na…
Ono što doista jesam, jesmo.
Neću se vratiti tom životu.
Nikada.
Atiye je počela čuti vatru.
Zvuk pucketanja vatre.
Je li to korisno?
Vidjela sam je, mama. Svoju kćer. Živa je.
No ne izgleda kao što je se sjećam.
Atiye.
U različitim životima izgledamo različito.
Bitna je duša.
-Vidjela sam te noćas u snu. -I?
Probudila sam se s boli u srcu, pa sam došla.
Bila si u šumi.
Bio je kaos.
Trčala si uokolo, vikala i panično nešto tražila.
Tražila sam kćer. Zvala sam upomoć. Vrištala sam.
Atiye, zabrinuta sam.
Doista sam zabrinuta da bi ti se nešto moglo dogoditi.
I zato nećeš učiniti sve što možeš? Dobro.
Hoću, jasno. Dala bih život za tebe.
Bar bi me ti trebala razumjeti.
Netko mi je uzeo kćer, a i ne znam tko.
Misliš li da me išta plaši nakon toga?
Je li slučajno što smo usnile isti san?
To zaziva našu krv.
Tvoja je dužnost koliko i moja.
Budi uz mene ovaj put.
Imaš pravo.
Pobjegla sam od straha.
I htjela sam te zaštititi.
No…
Svi smo vidjeli da je to neizbježna sudbina.
Imaš pravo.
Učinit ćeš što ja nisam mogla.
Ti to ne znaš,
no jednom si mi rekla da bi se od tog sjemena sve opet razbujalo.
Što kaže Erhan?
Ne brini se, mama.
Moja me kći zove.
Moram slijediti tragove koje je ostavila,
bez straha.
Život…
Sutima…
Ne, to nije to.
Smrt…
Nije ni to.
To je to, Erhane. Dođi!
"Rođenje počinje smrću.
Naš posljednji dan početak je prvog dana."
To je sve.
Što to znači? Reinkarnacija? Koje je značenje toga?
Ne znam.
Godinama si bio s njima. Zar ne znači ništa?
Nakon toliko vremena, shvatio sam da ne znam ništa o toj organizaciji.
Aha. Ništa ne znaš, a znao si nam upropastiti život.
Poradit ću još na tome.
Erhane…
Molim te, prestani! Prestani!
Vidim da si ljut.
Na te ljude, na mene, na cijeli svijet.
No ne daj da ti taj bijes preuzme život, sine.
-Molim te. -Ne radim ništa loše.
Samo tražim ljude koji su nas uništili.
Ja nisam mislio da radim išta loše.
Samo sam želio da mi se vrati žena.
Da, imaš pravo.
Možda imaš pravo…
No to nije ono što je bitno.
Ne zaboravi se osvrnuti, sine.
Postoje ljudi koji te trebaju.
Nemoj…
Nemoj im uskraćivati ljubav.
To znači biti otac. Ja sam…
To prekasno shvatio.
Prekasno.
Hvala.
Jedan po jedan. Stanite u red.
Eno!
-Date nam trenutak? -Naravno. Izvolite.
Ovo si mi darovao jučer, sjećaš se?
Možeš mi reći zašto?
Je li ti to netko dao?
Djevojka… Djevojčica…
Djevojčica duge smeđe kose.
Drvo, u šumi.
"Rođenje počinje smrću.
Posljednji dan početak je prvog dana."
"Rođenje počinje smrću. Posljednji…"
"Nekim čudom, Umut Yazıcı uspio je preživjeti urušavanje."
Tajna Göbekli Tepea. I moj ju je otac tražio.
Godine su prolazile.
Odrastao sam i postao otac, no još tražim istu stvar.
No danas napokon mogu reći da postoji izravna veza
između Göbekli Tepea i ljudskog životnog ciklusa.
Atiye?
Mnogi znanstvenici tvrde da vrijeme nije linearno,
već cirkularno ili spiralno.
Predlažem novu interpretaciju,
zamijenimo "vrijeme" s "ljudskim životom."
Atiye?
Stoga, rođenje, život, čistilište, smrt…
Ne događaju se redoslijedom koji su nas učili.
Hramovi u Göbekli Tepeu instrumenti su tog ciklusa.
I ustvari, postoji još nešto, onkraj toga.
Postoji drevno znanje, misterij, negdje skriven.
Mora postojati.
Katkad je moć tajne toliko snažna, toliko jaka
da se zapitaš, "Vrijedi li krenuti na to putovanje?
Vrijedi li sve riskirati?
Prošlost, budućnost i sadašnjost?"
ROĐENJE POČINJE SMRĆU
Što ako su ljudi čuvali tu tajnu s razlogom?
I što ako se tu tajnu ne smije otkriti?
Što ako prouzroči tamu umjesto prosvjetljenja?
Što bi tada učinio?
No ako juriš istinu
i zagrebao si površinu znanja koje će promijeniti svijet,
ne možeš odustati.
Ne možeš pobjeći od opasnosti.
Moraš nastaviti vjerovati i u najmračnijim trenucima.
I ja ću nastaviti.
Moram nastaviti,
jer ako riješim te misterije, znam da ću naći svoju kćer.
Kćeri. Aden?
Prijevod titlova: Janko P.