‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏איפה אתה, ארדה?
‏ארדה!
‏איפה אתה, ארדה? ‏-ארדה!
‏איפה אתה, ארדה?
‏ארדה? ‏-אתה שומע אותנו, ארדה?
‏ארדה, בן שלי! איפה היית, ארדה?
‏כל כך דאגתי! איפה היית?
‏אתה יודע, כשהייתי ילדה, ‏הייתי מבקשת משאלה בכל הזדמנות.
‏בכל פעם שכיביתי נרות על עוגה, ‏או שראיתי כוכב נופל,
‏או שחיפושית פרת משה רבנו ‏נחתה על היד שלי…
‏שכחתי את התמימות הזאת כשגדלתי.
‏אני רוצה להיזכר בה הלילה.
‏אני רוצה לזכור שכל משאלה היא כוונה, ‏ושהיא יכולה ליצור ניסים.
‏אז בואי ניזכר בה ביחד.
‏מי ייתן וכל המשאלות שיובעו הלילה יתגשמו.
‏הלוואי שתתגשמי.
‏בואו, נאכל ארוחת ערב ליד האש.
‏אדום או לבן?
‏אדום. ‏-אדום.
‏בסדר.
‏יש רק יין? ‏-לא.
‏כמובן שלא.
‏הייתה אלה שחיה פעם בנקודה ‏בה הים האגאי פוגש את אנטוליה.
‏כאלת הפריון והקציר, ‏היא הייתה אחראית לחילופי העונות.
‏בכל שנה האלה הייתה הופכת את הסתיו לקיץ, ‏ואת החורף לאביב.
‏אבל יום אחד מישהו בא ‏וגנב ממנה את הדבר היקר ביותר לה,
‏בבת עינה,
‏הבת שלה.
‏האלה חיפשה בכל מקום ‏במשך ימים, לילות ושנים.
‏היא הגיעה לכל קצווי תבל ‏כדי למצוא את ביתה הנעדרת.
‏אבל כשהיא חזרה בידיים ריקות, ‏ומשאלותיה לא התגשמו,
‏האבל שלה הפך לבלתי נסבל.
‏האלה הפסיקה לשנות את העונות.
‏האביב לא הגיע באותה שנה.
‏פעם אמרו לי שמילה היא כוונה.
‏ברגע שהיא יוצאת מהפה של מישהו, ‏היא מתחילה ליצור מציאות משלה.
‏עטייה?
‏אבל גם משאלות הן כאלה.
‏לכן אני מבקשת משאלה הלילה.
‏אני מבקשת שהאביב ישוב.
‏בוקר טוב, אהובתי. ‏-בוקר טוב.
‏זאת משאלת ההידרילז שלך?
‏בואי נראה מה ביקשת.
‏אסור לגלות לאף אחד את המשאלה שלך. ‏אם מגלים, היא לא תתגשם.
‏כמה אמונות טפלות!
‏מה עושים עם משאלת הידרילז?
‏זורקים אותה למים.
‏מהאדמה למים.
‏אין לך שיעורי בוקר בסמסטר הזה?
‏כן, נכון, אני זז. מה תעשי היום?
‏יש לי טיפול.
‏בסדר. שמרי על עצמך.
‏אחת, שתיים, שלוש.
‏גברת עטייה.
‏שלום. ‏-שלום.
‏יש לך אורח חדש היום.
‏קוראים לו ארדה, והמצב שלו מיוחד.
‏הוא מחכה לך שם. ‏-תודה.
‏שלום. ‏-שלום.
‏נעים מאוד, ארדה.
‏אני עטייה.
‏היום נצייר קצת ביחד.
‏הינה.
‏לא! ‏-בסדר, תירגע.
‏הידיים שלי כאן, אתה רואה? ‏אני לא נוגעת בכלום, בסדר?
‏אתה יכול להסתכל עליי?
‏אתה יכול להסתכל על הכרטיס?
‏כל הכבוד.
‏כל מה שנמצא שם למעלה, נמצא גם כאן למטה.
‏כל מה שנמצא בחוץ…
‏נמצא גם בפנים.
‏תירגע.
‏כל הכבוד.
‏הלו?
‏פרופסור, לא ראיתי אותך בקמפוס. ‏גם היום אתה לא מגיע?
‏אתה יכול להחליף אותי בשיעור.
‏אבל, אדוני… ‏-אמרתי שאתה יכול להחליף אותי.
‏ברוך הבא.
‏הפתעה! ‏-ג'אנסו!
‏התגעגעת אליי?
‏התגעגעתי אלייך מאוד. מתי הגעת לכאן?
‏הבוקר.
‏טא-דא! את רואה את יצירת המופת שלי? ‏זאת פרשנות שלי.
‏אין לי מה להוסיף לפרשנות של אומנית.
‏אלוהים!
‏הסתפרת? ‏-רק בקצוות המפוצלים.
‏גם ירדת במשקל.
‏בחיי, שום דבר לא חומק ממך היום, גבירתי.
‏זה מפני שאני רואה אותך אחת להמון זמן.
‏כמה זמן כבר עבר?
‏לא כל כך הרבה, שלושה-ארבעה חודשים.
‏אני מבינה, שלושה או ארבעה חודשים ‏נראים כמו זמן קצר לנוודים כמוך.
‏ומה מטרת הביקור? עבודה? אהבה?
‏אין לי חיי אהבה. ‏באתי כי התגעגעתי מאוד לכולכם.
‏אז ברוכה הבאה הביתה, מתוקה!
‏תודה. ‏-בינתיים, לפחות.
‏זאת מתנה בשבילי?
‏תודה.
‏מתוקה שלי! תני לי לראות אותך.
‏התגעגענו אלייך.
‏כל כך התגעגעתי אלייך! אני שמח שבאת. ‏-גם אני התגעגעתי אליך.
‏כלומר, התגעגעתי לכולכם.
‏כמה זמן תישארי הפעם?
‏אתה יודע למה אני מתכוונת. ‏אף פעם אי אפשר לדעת איתה, לכן אני שואלת.
‏גם אני התגעגעתי אלייך מאוד, אימא.
‏אבל עדיין לא קניתי כרטיס.
‏בואו נחגוג קודם את ההגעה שלי, ‏ואז נחשוב על העזיבה.
‏אוקיי, בואי. ‏-בואו.
‏הוספת את הרוטב? ‏-כן, יקירה.
‏ארהאן אמר לי שהתחלת לצייר שוב.
‏אולי תארגני עוד תערוכה, עטייה? ‏נכון שזה יהיה נהדר?
‏לא, אני לא חושבת.
‏ג'אנסו, יקירה, אם היית אומרת לנו שאת באה, ‏היינו מכינים לך את האוכל שאת הכי אוהבת.
‏אם באים בלי להודיע מראש אז אוכלים ‏את מה שמקבלים, לא את מה שרוצים.
‏זה בסדר, באמת.
‏אז, משפחה יקרה שלי,
‏אתם מסתירים ממני סודות גדולים כלשהם?
‏אם יש כאלה, פשוט תגלו לי עכשיו.
‏ג'אנסו, יקירתי…
‏היא צודקת. אם יש משהו, דברו.
‏אני מניחה שאין.
‏ברוכה הבאה. ‏-יפה מאוד.
‏תודה. ‏-ברוכה הבאה. לחיי הבריאות שלך.
‏ירח מלא?
‏כן.
‏אז אין לך עדיין כרטיס חזור?
‏אני אגיד לך ברגע שיהיה לי. ‏אל תגיד שלא הזהרתי אותך.
‏ג'אנסו.
‏כן? ‏-זאת אומרת…
‏אני יודע שאת פונה לאחותך ‏בנוגע לדברים כאלה,
‏אבל גם אני כאן, אם תצטרכי משהו.
‏אל תדאג, אתה טוב בזה. ‏-במה?
‏אתה טוב בלהיות אח. ‏-תודה.
‏היי! איפה הייתם?
‏סידרנו שולחן לצעירים, שבי.
‏אני רוצה להגיד משהו.
‏נכון שתמיד נראה שאני צוחקת על דברים,
‏לא לוקחת אותם ברצינות?
‏האמת שזה די נכון. ‏זאת הדרך היחידה להפוך את החיים לנסבלים.
‏אה…
‏מה שאני מנסה לומר ‏זה שאני כבר לא התינוקת של הבית,
‏אז אתם יכולים לשתף אותי ‏בדברים הרציניים והחשובים, אם אתם רוצים.
‏תראה אותה! שמעת את זה?
‏האחות הקטנה שלנו כבר גדולה!
‏כמובן שאנחנו נדבר איתך.
‏בואי לא נגזים, אחותי.
‏בסדר, הבנתי.
‏יש עוד משהו שמטריד אותי.
‏מה שלום מר סרדאר? שמעתם ממנו? הוא בסדר?
‏אני בטוחה שהוא בסדר.
‏הוא מסתתר, ‏ואנחנו נמנעים מלראות אותו, למען ביטחונו.
‏אנחנו לא רואים אותו ולא מדברים איתו. ‏סגרנו את הפרק הזה. זאת נחלת העבר.
‏אנחנו ממשיכים קדימה.
‏היי, תקשיבי,
‏את חושבת שאבא עדיין נועל את ארון המשקאות?
‏אני לא חושבת, אבל את זאת שגרה כאן.
‏אולי תביאי בקבוק?
‏הוא ייתן לנו בקבוק אם נבקש, ‏היינו בתיכון אז.
‏אני יודעת, ‏אבל אז זה לא יהיה שולחן הצעירים.
‏אה, הבנתי. זה משנה את התמונה. ‏אני אלך לגנוב אחד.
‏הם אפילו לא ישימו לב.
‏אני מניח שזה הקטע שלך, נכון?
‏לפתוח בחשאי את מה שנעול.
‏היא אחותך. אין לי מושג.
‏איחרת.
‏התגעגעתי אליך מאוד.
‏גם אני.
‏בסדר.
‏- פוסידון -
‏אני הולכת למיטה.
‏לא תספרי לי?
‏לספר לך מה?
‏קרה משהו בארוחת הערב.
‏שמת לב. ‏-ברור ששמתי לב.
‏אני שוב שומעת קולות.
‏כמו בפעם הקודמת?
‏לא, זה שונה הפעם.
‏זה כמו קולות של פצפוץ, ‏כאילו משהו נשרף ומתפצפץ.
‏מה את חושבת?
‏יכול להיות? כי אמרת שאת מחכה לזמן הנכון.
‏אבל אולי זה לא זה.
‏ואם כן, עטייה? מה אם זאת הבת שלנו?
‏האמת שאני מרגישה משהו.
‏בסדר. לא משנה מה יקרה מעכשיו, ‏תספרי לי כל פרט קטן, טוב?
‏אם יהיה משהו לעשות, אעשה את זה.
‏בסדר? תשמרי על עצמך ותספרי לי מה קורה, ‏תספרי לי הכול.
‏כבר דיברנו על זה, אתה לא יכול לעשות את זה. ‏-מה הכוונה?
‏נשאתי אותה ברחם שלי.
‏ילדתי אותה, ‏החזקתי אותה בזרועותיי, הרחתי אותה.
‏היא הילדה שלי.
‏כן, אבל הם גנבו אותה ממך, עטייה.
‏הם גנבו אותה מאיתנו.
‏כשנעדרת, חשבתי שאת מתה.
‏חשבתי שלעולם לא אראה אותך שוב.
‏אני לא אעמוד בזה אם זה יקרה שוב, עטייה.
‏אני כאן. אני לא הולכת לשום מקום.
‏עטייה… ‏-ארהאן,
‏אני לא בובת חרסינה, אתה לא יכול ‏לעטוף אותי בצמר גפן ולהחביא אותי.
‏עטייה, הם לקחו את הילדה שלנו.
‏אף אחד אחר לא היה שורד דבר כזה, ‏לא היה חי עם העול הזה.
‏אבל אנחנו הצלחנו. הצלחנו לקום.
‏אני לא יכול להגן עלייך מפני כל הרוע בעולם,
‏אבל אני אנסה כמיטב יכולתי.
‏משהו נשרף.
‏ילדה שלי.
‏הבת שלי!
‏לא!
‏לא! הבת שלי!
‏לא! הצילו!
‏לא!
‏אוי, אלוהים!
‏אולי נישאר כאן כל היום, באמצע הים?
‏קדימה.
‏כן, בטח.
‏יהיה מעולה אם גם את תישארי.
‏אולי לא תחזרי הפעם? ‏-אני?
‏את.
‏זאת אומרת…
‏זה נחמד לחיות על סירה כל הזמן,
‏אבל זה קשה. אני מניח שזה בעייתי.
‏לא תחיי בשום מקום חוץ מבעיר, נכון?
‏לא, את לא. ‏-לאן אתה חותר?
‏על מה אנחנו מדברים?
‏את לא תגורי כאן בסביבה.
‏אנחנו יכולים לשכור דירה בעיר.
‏ג'אנסו, כמה זמן אנחנו כבר ביחד? ‏-אוזאן.
‏כבר שלוש שנים, נכון?
‏שלוש שנים. ‏-נכון?
‏כן, נכון.
‏אנחנו לא נפרדים.
‏מה, כן?
‏אני חושב שאנחנו בסדר.
‏זאת אומרת, אם להיות בסדר זה…
‏משהו כמו זה.
‏נורא חם! שנשחה קצת?
‏אולי נאכל פירות? יש הרבה.
‏מה? ‏-מה הכוונה "מה"?
‏אתה רציני?
‏לא, אני לא רציני.
‏אתה כועס. היית רציני.
‏מה? מה את אומרת?
‏תראה, אני… ‏-כן?
‏עשיתי הרבה טעויות. אתה גם היית עד לרובן.
‏נפלתי, קמתי שוב, פישלתי.
‏איכשהו הצלחתי לעבור את זה.
‏אבל הבטחתי לעצמי שלעולם ‏לא אהיה חייבת שוב משהו למישהו.
‏חוץ מלך.
‏נכון.
‏יש לי חולשה אליך.
‏אז תחזור בך ממה שאמרת.
‏תחזור בך.
‏בסדר.
‏שוב את צודקת.
‏מה יש לו?
‏אם הייתי יכול לחפור עוד קצת בגבקליטפה,
‏להשקיע עוד קצת זמן במערה הזאת, ‏אולי גם היינו מוצאים כתבים כאלה.
‏אבל המנוולים האלה ‏קברו לחלוטין את גבקליטפה.
‏עזוב לחפור שם, אי אפשר אפילו להתקרב לשם.
‏הארגון עושה את זה.
‏הם יעשו כל דבר כדי לקשור את ידיך.
‏כן, הם קוברים אנשים מתחת להריסות. ‏הם הורגים אותם.
‏האלפבית הזה…
‏המקור הישן ביותר שמצאתי שעשה שימוש ‏באלפבית הזה הוא משנת 300 לפנה"ס.
‏לפני כן הוא לא היה קיים.
‏בשנת 300 לפנה"ס ‏התרחשה פלישת אלכסנדר הגדול להודו.
‏בדומה לשפות אחרות, ‏היא התפשטה באמצעות מלחמה.
‏אני יודע. אני עובר על התיקים שהבאת אתמול.
‏נו? אבל…?
‏אבל…
‏לצערי, זה לא קל.
‏לשפות הסודיות האלה יש רמות שונות.
‏הם לימדו אותי רמה שונה לגמרי ‏כשהצטרפתי לארגון.
‏לדוגמה, התבליט הזה מראה ‏את המלחמה של אלכסנדר עם הפרסים.
‏המשפטים כאן חשובים.
‏אתה מזהה את האותיות, ‏אבל מכיר גרסה שונה של השפה.
‏אז אתה לא יכול לפענח את זה?
‏האנשים האלה ‏לקחו את הבת שלי לפני שמונה שנים!
‏וכל דבר שנגלה יקרב אותי עוד צעד אליה!
‏לכן אתה תעשה כל מה שאתה יכול!
‏אתה עדיין לא סומך עליי, נכון?
‏זה לא יהיה חכם לסמוך עליך, אתה לא חושב?
‏עטייה הייתה סומכת עליי.
‏אל תתגרה במזלך, סרדאר.
‏כבר דיברנו על זה, עטייה לא תדע מכלום.
‏סוביידה.
‏אתה יודע מה זה?
‏לא.
‏נקודת סוביידה…
‏היא נקודה קטנה ושחורה על הלב.
‏אומרים…
‏שהנשמות שלנו עוברות דרכה ‏כשאנחנו ברחם של אימא שלנו.
‏וכשאנחנו מתים, הנשמה עוזבת דרכה את הגוף.
‏כל האמת שלנו מוסתרת בנקודה הזעירה הזאת,
‏וכמובן שגם המצפון שלנו.
‏אני השחרתי את ליבי, ארהאן.
‏שכחתי את המהות שלי.
‏עטייה הזכירה לי…
‏את מה שהייתי באמת. מה שהיינו באמת.
‏לעולם לא אוכל לחזור לחיים האלה.
‏לעולם.
‏עטייה התחילה לשמוע אש.
‏מעין קולות פצפוץ שמשמיעה האש.
‏זה יהיה שימושי?
‏ראיתי אותה, אימא. ‏ראיתי את הבת שלי, היא חיה.
‏אבל היא הייתה שונה מאוד ממה שזכרתי.
‏עטייה,
‏אנחנו נראות אחרת בחיים אחרים.
‏מה שחשוב זאת הנשמה שלנו.
‏ראיתי אותך בחלום אתמול בלילה. ‏-ו…?
‏התעוררתי עם כאב בלב, אז באתי לכאן.
‏היית ביער.
‏זה היה כאוס.
‏התרוצצת סביב, צעקת, וחיפשת משהו בבהלה.
‏חיפשתי את הבת שלי. קראתי לעזרה, צרחתי.
‏עטייה, אני דואגת.
‏אני באמת דואגת שיקרה לך משהו.
‏אז לא תעשי הכול במקרה שיקרה לי משהו? בסדר.
‏בטח שכן, אני אתן את חיי בשבילך.
‏אימא, את, מכל האנשים, אמורה להבין אותי.
‏מישהו לקח את הבת שלי, ‏ואני אפילו לא יודעת מי.
‏את חושבת שמשהו יצליח להפחיד אותי אחרי זה?
‏זה צירוף מקרים שלשתינו היה אותו חלום?
‏זאת קריאה לדם שלנו.
‏זאת החובה שלך בדיוק כמו שהיא שלי.
‏בבקשה, עמדי לצידי הפעם.
‏את צודקת.
‏נבהלתי וברחתי.
‏ניסיתי להגן גם עלייך.
‏אבל…
‏כולנו ראינו שזה גורל בלתי נמנע.
‏את צודקת.
‏את תעשי את מה שאני לא יכולתי.
‏את לא יודעת את זה,
‏אבל פעם אמרת לי שהזרע הזה ‏יגרום להכול לפרוח שוב.
‏דיברת עם ארהאן? מה הוא אומר?
‏אל תדאגי, אימא.
‏הבת שלי קוראת לי.
‏כל מה שאני צריכה לעשות זה ללכת ‏בעקבות הסימנים שהיא השאירה, בלי פחד.
‏"החיים,
‏סוטימה…"
‏לא, זה לא זה.
‏"מוות…"
‏זה גם לא זה.
‏זהו זה. ארהאן, בוא הנה!
‏"הלידה מתחילה במוות.
‏יומנו האחרון הוא תחילת יומנו הראשון."
‏זה מה שכתוב פה. ‏-מה זה אומר? גלגול נשמות?
‏מה המשמעות?
‏אני לא יודע.
‏היית עם האנשים האלה במשך שנים, ‏זה לא אומר כלום?
‏אחרי כל הזמן הזה, ‏הבנתי שאני לא יודע כלום על הארגון הזה.
‏הבנתי. אתה לא יודע כלום, ‏אבל עדיין הצלחת להרוס את החיים שלנו.
‏בסדר, אני אעבוד על זה קצת.
‏ארהאן…
‏ארהאן, בבקשה, עצור!
‏אני רואה שאתה כועס.
‏על האנשים האלה, עליי, על כל העולם.
‏אבל אל תיתן לזעם הזה להשתלט על חייך, בן.
‏בבקשה. ‏-אני לא עושה שום דבר לא בסדר.
‏אני רק מנסה ‏למצוא את האנשים שהרסו את חיינו.
‏גם אני לא חשבתי שאני עושה משהו רע.
‏רק רציתי את אשתי בחזרה.
‏כן, אתה צודק.
‏אולי אתה צודק,
‏אבל זה לא מה שחשוב.
‏אל תשכח להסתכל סביבך, בן.
‏יש אנשים שזקוקים לך.
‏אל…
‏אל תמנע מהם את אהבתך.
‏זאת המהות של להיות אב. אני…
‏הבנתי את זה מאוחר מדי.
‏מאוחר מדי.
‏תודה.
‏אחד אחרי השני, תסתדרו בטור.
‏הינה!
‏תוכלי לסלוח לנו לשנייה? ‏-בטח, בבקשה.
‏נתת לי את זה במתנה אתמול, אתה זוכר?
‏אתה יכול להגיד לי למה?
‏מישהו נתן לך את זה?
‏ילדה… ילדה קטנה…
‏ילדה עם שיער חום ארוך.
‏העץ… ביער.
‏"הלידה מתחילה במוות.
‏יומנו האחרון הוא תחילת יומנו הראשון.
‏הלידה מתחילה במוות. יומנו האחרון…"
‏"באורח נס, אומוט יאזיצ'י ‏הצליח לברוח מההרס ולהישאר בחיים."
‏הסוד של גבקליטפה. אבא שלי חיפש אותו.
‏שנים חלפו.
‏גדלתי והפכתי לאב, ‏אבל אני עדיין מחפש את אותו הדבר.
‏אבל היום אני סוף סוף יכול להגיד ‏שאני חושב שיש קשר ישיר
‏בין גבקליטפה לבין מעגל החיים האנושי.
‏עטייה?
‏מדענים רבים טענו שהזמן אינו ליניארי,
‏אלא מעגלי או ספירלי.
‏אני מציע פרשנות חדשה,
‏שמחליפה בין "זמן" ל"חיים האנושיים".
‏עטייה?
‏כלומר, הלידה, החיים, כור המצרף, המוות…
‏הם לא חייבים להתרחש ‏לפי הסדר שמלמדים אותנו.
‏המקדשים האלה בגבקליטפה ‏הם כלים של המעגל הזה.
‏ולמעשה, יש משהו אחר, מעבר לזה.
‏יש ידע קדום, מסתורי, שמוסתר איפשהו.
‏חייב להיות.
‏לפעמים כוחו של סוד הוא כל כך חזק, ‏כל כך עוצמתי,
‏שאתה שואל את עצמך, "שווה לצאת למסע הזה?"
‏שווה לסכן הכול?
‏את העבר, את העתיד ואת ההווה?"
‏- לידה מתחילה במוות -
‏מה אם יש סיבה לכך ‏שאותם אנשים ניסו לשמור על זה בסוד?
‏ומה אם זה סוד שאסור לגלות אותו?
‏מה אם הוא יגרום לחשכה במקום להארה?
‏מה תעשו אז?
‏אבל אם אתם רודפים אחר האמת,
‏ואם גירדתם את פני השטח ‏של הידע שישנה את העולם,
‏אז את לא יכולים להיכנע.
‏אתם לא יכולים לברוח כשאתם מבחינים בסכנה.
‏- סרדאר -
‏אתם חייבים להמשיך להאמין, ‏אפילו ברגעים החשוכים ביותר שלכם.
‏ואני אמשיך.
‏אני חייב להמשיך,
‏מכיוון שאם אפתור את התעלומות האלה, ‏אני יודע שאמצא את הבת שלי.
‏ילדה שלי. אדן?
‏תרגום כתוביות: גלעד קשר