NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Missä olet, Arda?
Arda!
Missä olet, Arda?
Arda? -Kuuletko meidät, Arda?
Arda, poikani! Missä olet ollut, Arda?
Olin todella huolissani!
Missä olet ollut?
Kun olin pieni, toivoin jotain aina tilaisuuden tullen.
Kun puhalsin kynttilöitä kakun päältä, kun näin tähdenlennon -
tai kun leppäkerttu laskeutui kädelleni. Unohdin sen viattomuuden varttuessani.
Haluan muistaa sen tänä iltana.
Haluan muistaa, että jokainen toive on aie ja voi saada ihmeitä aikaan.
Muistetaan se yhdessä.
Toteutukoot tänä iltana esitetyt toiveet.
Toteudu sinäkin.
Tulkaa. Syödään nuotion äärellä.
Punaista vai valkoista?
Punaista. -Punaista.
Selvä.
Onko tarjolla vain viiniä? -Ei.
Ei tietenkään.
Siellä, missä Egeanmeri ja Anatolia kohtaavat, eli kerran jumalatar.
Hedelmällisyyden ja sadon jumalatar -
oli vastuussa vuodenaikojen vaihtumisesta.
Joka vuosi jumalatar sai syksyn vaihtumaan talveksi ja talven kevääksi.
Mutta eräänä päivänä joku varasti hänen arvokkaimman aarteensa.
Hänen silmäteränsä. Hänen tyttärensä.
Jumalatar etsi häntä kaikkialta päivien, öiden ja vuosien ajan.
Hän kiersi maailman ympäri löytääkseen kadonneen tyttärensä.
Mutta kun hän jäi tyhjin käsin toteutumattomien toiveidensa kanssa,
hänen surustaan tuli kestämätöntä.
Jumalatar ei enää vaihtanut vuodenaikoja. Sinä vuonna ei tullut kevättä.
Minulle sanottiin kerran, että sana on aie.
Heti suusta päästyään se alkaa luoda omaa todellisuuttaan.
Atiye?
Mutta toiveetkin ovat sellaisia. Siksi esitän tänään toiveen.
Toivon kevään paluuta.
Huomenta, rakkaani. -Huomenta.
Onko tuo Hıdırellez-toiveesi?
Katsotaan, mitä toivoit.
Toivettaan ei saa kertoa kenellekään. Muuten se ei toteudu.
Onpa taikauskoista!
Mitä sille toiveelle tehdään?
Se heitetään veteen.
Maasta veteen.
Eikö tällä lukukaudella ole aamuluentoja? -On kyllä. Pitää lähteä.
Mitä aiot tehdä tänään? -Minulla on taideterapiaa.
Selvä. Mukavaa päivää.
Yksi, kaksi, kolme.
Atiye.
Hei. -Hei.
Sinulle on tänään uusi asiakas nimeltä Arda. Hänellä on erikoinen vaiva.
Hän odottaa tuolla. -Kiitos.
Hei. -Hei.
Hauska tavata, Arda. Olen Atiye.
Voimme maalata vähän yhdessä.
Tuosta.
Ei! -Hyvä on. Rauhoitu.
Käteni ovat tässä. En koske sinuun. Näetkö?
Voitko katsoa minua?
Voitko katsoa korttia?
Hyvä.
Se, mitä siellä ylhäällä on, on myös täällä alhaalla.
Se, mitä on ulkona, on myös sisällä.
Rauhoitu.
Hyvä.
Haloo?
En nähnyt sinua kampuksella, professori. Etkö aio tulla tänään?
Voit hoitaa luentoni.
Mutta… -Sanoin, että voit hoitaa ne.
Tervetuloa.
Yllätys!
Cansu!
Oliko sinulla ikävä?
Todella kova ikävä. Koska palasit?
Tänä aamuna.
Pidätkö mestariteoksestani? Se on oma tulkintani.
Ei mitään lisättävää taiteilijan tulkintaan.
Herranen aika!
Oletko leikannut hiuksia? -Tasoittanut vain.
Olet myös laihtunut. -Sinulta ei jää mikään huomaamatta.
Koska näen sinua niin harvoin. Kauanko viime kerrasta on?
Ei kauaa. Vain kolme tai neljä kuukautta.
Se on siis lyhyt aika kaltaisillesi maailmanmatkaajille.
Mikä sinut toi tänne? Työ vai rakkaus?
Minulla ei ole rakkauselämää. Oli vain ikävä teitä.
Tervetuloa kotiin.
Kiitos. -Ainakin tällä erää.
Onko se lahja minulle?
Kiitos.
Kultaseni! Annahan kun katson sinua.
Meillä oli sinua ikävä.
Minulla oli sinua ikävä! Kiva, kun tulit. -Minullakin oli ikävä.
Minulla oli ikävä teitä kaikkia. -Kauanko viivyt tällä kertaa?
Tiedätte, mitä tarkoitan. Hänestä ei koskaan tiedä. Siksi kysyin.
Minullakin oli sinua ikävä, äiti. En ole vielä ostanut paluulippua.
Juhlitaan ensin, ja mietitään vasta sitten lähtöäni.
Selvä. Tulkaa. -Tulkaa.
Lisäsitkö jo kastikkeen? -Kyllä, rakkaani.
Erhan kertoi, että maalaat jälleen. -Totta.
Mitä jos järjestäisit taas näyttelyn? Eikö se olisi hienoa?
En oikein usko.
Jos olisit kertonut tulostasi, olisimme tehneet lempiruokaasi.
Kun tulee ilmoittamatta, pitää syödä sitä mitä on, ei sitä mitä haluaa.
Ei se haittaa.
Rakas perheeni…
Onko teillä suuria salaisuuksia, joista en tiedä? Kertokaa heti.
Cansu, kiltti… -Jos on, kakaiskaa ulos.
Ei siis taida olla.
Tervetuloa.
Kiitos. -Tervetuloa. Terveyttä.
Onko nyt täysikuu? -On.
Etkö vielä tiedä, koska lähdet takaisin?
Kerron sitten, kun tiedän. Älä sitten sano, etten varoittanut.
Cansu. -Niin?
Tiedän, että puhut näistä asioista siskosi kanssa.
Mutta voit puhua minullekin.
Ole huoleti. Olet hyvä tässä. -Missä?
Veljenä olemisessa. -Kiitos.
Hei! Missä te olette olleet?
Teimme tästä pöydän meille nuorille. Istuhan.
Haluan sanoa jotain.
Tiedän, että vaikuttaa siltä, etten ota asioita vakavasti.
Se on tavallaan totta. Vain sillä tavoin elämä on siedettävää.
Yritän sanoa, etten ole enää tämän talon pikkuinen.
Joten voitte kertoa minulle vakavia ja tärkeitä asioita, jos haluatte.
Ohoh! Kuulitko tuon?
Meidän pikkuinen siskomme on aikuinen!
Totta kai kerromme sinulle.
Eipäs liioitella, sisko. -Selvä. Ymmärretty.
Olen ajatellut Serdaria. Oletteko kuulleet hänestä? Onko hän kunnossa?
On varmasti. Hän piileskelee, emmekä tapaa häntä hänen oman turvallisuutensa vuoksi.
Emme tapaa häntä tai puhu hänen kanssaan. Se on ohi ja mennyttä.
Jatkamme elämäämme.
Kuulkaapa. Lukitseekohan isä edelleen baarikaappinsa?
En usko, mutta sinähän täällä asut. -Käy hakemassa pullo.
Hän antaa kyllä, jos pyydämme. Olimme silloin lukiossa.
Mutta sitten tämä ei olisi nuorten pöytä.
Nyt ymmärrän. Käyn varastamassa yhden. Eivät he huomaa mitään.
Tämä taitaa olla sinun juttusi. Lukittujen paikkojen avaaminen salaa.
Hän on sinun siskosi. En tiedä mitään.
Olet myöhässä.
On ollut ikävä.
Niin minullakin.
No niin.
Menen nukkumaan.
Etkö aio kertoa minulle? -Mitä?
Jotain tapahtui illallisen aikana. -Sinä huomasit.
Totta kai huomasin.
Kuulen taas ääniä.
Samoja kuin viime kerralla? -Ei. Nyt ne ovat erilaisia.
Kuin risahtelua. Aivan kuin joku palaisi ja risahtelisi.
Voisiko se olla sitä? Sinähän sanoit, että odotat oikeaa aikaa.
Muttei tämä välttämättä ole sitä. -Mutta mitä jos se on tyttäremme?
Totta puhuen tunnen sen.
Hyvä on. Kerro minulle pienimmätkin yksityiskohdat siitä, mitä tapahtuu.
Jos on mitään, mitä voin tehdä, teen sen.
Pysy turvassa ja kerro minulle, mitä tapahtuu. Kaikki.
Mehän puhuimme tästä. Et voi tehdä tätä. -Mitä tarkoitat?
Kannoin häntä kohdussani. Synnytin hänet. Pidin sylissä ja haistoin hänen tuoksunsa.
Hän on minun lapseni.
Niin, mutta hänet varastettiin sinulta. Hänet varastettiin meiltä.
Kun olit eksyksissä, luulin, että olet kuollut enkä enää näe sinua.
En kestä, jos niin tapahtuu uudelleen. -Olen tässä. En ole menossa minnekään.
Atiye. -Erhan.
En ole posliininukke. Et voi kääriä minua pumpuliin.
Atiye. He veivät sinun lapsesi.
Kukaan muu ei olisi selvinnyt siitä ja voinut elää sen taakan kanssa.
Mutta me selvisimme. Pääsimme jaloillemme.
En voi suojella sinua kaikelta maailman pahuudelta, mutta yritän parhaani.
Jokin palaa.
Vauvani.
Tyttäreni!
Ei!
Ei! Tyttäreni!
Ei! Apua!
Ei!
Voi luoja!
Jäädäänkö tänne keskelle merta koko päiväksi?
Jäädään vain.
Niin varmaan.
Olisi hienoa, jos jäisit. Mitä jos et lähtisikään tällä kertaa?
Minäkö? -Sinä.
On kiva asua veneessä koko ajan.
Mutta se on vaikeaa. Vähän ongelmallista.
Et varmaan eläisi muualla kuin kaupungissa, vai mitä? Ei, et kyllä.
Mihin oikein pyrit?
Mistä me oikein puhumme?
Et asuisi täällä. Voisimme vuokrata asunnon kaupungista.
Cansu, kauanko olemme olleet yhdessä? -Ozan.
Kolme vuotta, eikö niin?
Kolme vuotta. Kyllä.
Emme ole eroamassa.
Vai olemmeko?
Meillä taitaa mennä ihan hyvin. Jos se tarkoittaa tällaista.
Eikö olekin kuuma? Käydäänkö uimassa?
Tai syödäänkö hedelmiä? Niitä riittää.
Mitä? -Mitä tarkoitat?
Oletko tosissasi?
Ei, en ole tosissani.
Olet vihainen. Sinä siis olit tosissasi.
Mitä? Mitä mieltä olet?
Kuule. Minä… -Mitä?
Olen tehnyt paljon virheitä. Sinäkin olet ollut todistamassa niitä.
Kaaduin ja nousin ylös. Mokasin ja onnistuin selviämään jotenkin.
Mutta lupasin itselleni, etten enää koskaan ole velkaa kellekään.
Paitsi sinulle. -Aivan.
Sinä olet heikko kohtani.
Peru puheesi.
Peru nyt.
Hyvä on.
Olet jälleen oikeassa.
Mikä tuo asenne on?
Jos olisin voinut tehdä enemmän kaivauksia Göbekli Tepessä,
ehkä mekin olisimme löytäneet tällaisia kirjoituksia.
Mutta ne paskiaiset hautasivat Göbekli Tepen täysin.
Emme pääse lähelle, kaivuusta puhumattakaan.
Se järjestö toimii näin. He tekevät mitä vain estääkseen sinua.
Niin. He jättävät ihmisiä raunioiden alle. Tappavat heidät.
Nämä aakkoset… Vanhin lähde, jossa ne ovat käytössä, on vuodelta 300 eKr.
Sitä ennen niitä ei ollut. Aleksanteri Suuren Intian sotaretki oli 300 eKr.
Kieli levisi sodassa muiden kielten lailla.
Tiedän. Käyn läpi kansioita, jotka toit eilen.
Mitä niistä?
Valitettavasti se ei ole helppoa.
Näissä salaisissa kielissä on eri tasoja.
Minulle opetettiin täysin eri taso järjestöön liittyessäni.
Tämä kohokuva esittää Aleksanterin sotaa persialaisten kanssa.
Lauseet ovat tärkeitä. Tunnistat aakkoset, mutta osaamasi versio on erilainen.
Osaatko ratkaista sen?
Ne miehet veivät tyttäreni kahdeksan vuotta sitten!
Kaikki, mitä saamme selville, vie minut vähän lähemmäksi häntä!
Siksi sinun pitää tehdä kaikki, mitä voit!
Et taida luottaa minuun vieläkään.
Sinuun luottaminen ei ole kovin fiksua, vai mitä?
Atiye luottaisi minuun.
Älä kokeile onneasi, Serdar. Puhuimme tästä jo. Atiyelle ei kerrota.
Süveyda.
Tiedätkö, mikä se on?
En.
Süveydan piste. Se on pieni musta piste sydämessä.
Sanotaan, että sielumme puhalletaan sen läpi äidin kohdussa ollessamme.
Kun kuolemme, sielumme jättää kehomme kulkemalla sen läpi.
Koko totuutemme on kätketty siihen pieneen pisteeseen.
Ja niin on tietenkin myös omatuntomme.
Olin mustannut sydämeni, Erhan. Olin unohtanut oman sisimpäni.
Atiye muistutti siitä, kuka oikeasti olin. Ketä oikeasti olimme.
En voi ikinä palata siihen elämään.
En ikinä.
Atiye on alkanut kuulla tulipalon ääniä.
Risahtelevaa ääntä, jota tuli pitää.
Voisiko siitä olla apua?
Näin hänet, äiti. Näin tyttäreni. Hän on elossa.
Hän oli täysin erilainen kuin muistin.
Atiye.
Näytämme erilaiselta eri elämien aikana. Vain sielulla on merkitystä.
Näin sinusta viime yönä unta. -Niinkö?
Herätessäni sydäntäni särki, joten tulin tänne.
Olit metsässä.
Se oli kaoottista.
Juoksit ympäriinsä huutaen ja etsien jotain paniikissa.
Etsin tytärtäni. Pyysin apua. Huusin.
Atiye, olen huolissani.
Olen todella huolissani, että sinulle tapahtuu jotain.
Etkö tekisi kaikkea voitavaasi, jos minulle tapahtuisi jotain?
Tietenkin. Antaisin puolestasi elämäni. -Sinun jos jonkun pitäisi ymmärtää minua.
Joku vei tyttäreni, enkä edes tiedä, keitä he ovat.
Sen jälkeen en ole enää pelännyt mitään.
Onko sattumaa, että näimme samaa unta? Olemme verisukulaisia.
Tämä on sinun velvollisuutesi yhtä paljon kuin minunkin. Ole rinnallani nyt.
Olet oikeassa.
Pelästyin ja juoksin pois. Yritin kyllä suojella sinua.
Mutta me kaikki näimme, että tämä kohtalo on väistämätön.
Olet oikeassa. Sinä teet sen, mihin en itse pystynyt.
Et tiedä tätä,
mutta sanoit minulle kerran, että tämä siemen saa kaiken taas kukoistamaan.
Mitä mieltä Erhan on? -Älä huoli, äiti.
Tyttäreni kutsuu minua.
Minun pitää vain seurata hänen jättämiään jälkiä vailla pelkoa.
Elämä…
Sutima…
Ei, noin se ei ole.
Kuolema…
Ei se ole noinkaan.
Noin se on, Erhan. Tule!
"Syntymä alkaa kuolemasta.
Viimeinen päivämme on ensimmäisen päivän alku." Niin siinä sanotaan.
Mitä se tarkoittaa? Jälleensyntymistäkö? Onko sillä joku merkitys?
En tiedä.
Olit heidän kanssaan vuosia. Eikö tämä tarkoita mitään?
Kaiken tämän jälkeen tajusin, etten tiedä mitään siitä järjestöstä.
Et tiedä paskaakaan, mutta onnistuit pilaamaan elämämme.
Hienoa. Jatkan tästä.
Erhan…
Lopeta, Erhan! Lopeta!
Huomaan, että olet vihainen.
Niille miehille, minulle ja koko maailmalle.
Mutta älä anna raivon saada otetta elämästäsi, poika. Pyydän.
En tee mitään väärää. Yritän löytää miehet, jotka pilasivat elämämme.
En minäkään uskonut tekeväni mitään pahaa. Halusin vain vaimoni takaisin.
Olet oikeassa. Ehkä olet oikeassa…
Mutta ei se ole tärkeää. Älä unohda katsoa ympärillesi, poika.
On ihmisiä, jotka tarvitsevat sinua.
Älä… Älä epää heiltä rakkauttasi.
Siitä isyydessä on kyse.
Ymmärsin sen liian myöhään.
Liian myöhään.
Kiitos.
Yksi kerrallaan. Menkää jonoon.
Tuolla!
Saisimmeko olla hetken kahden? -Totta kai.
Sain tämän sinulta eilen lahjaksi.
Voisitko kertoa, miksi?
Antoiko joku tämän sinulle?
Eräs tyttö… Pieni tyttö…
Tyttö, jolla on ruskeat pitkät hiukset. -Puu, metsässä.
"Syntymä alkaa kuolemasta.
Viimeinen päivämme on ensimmäisen päivän alku."
"Syntymä alkaa kuolemasta. Viimeinen…"
"Umut Yazıcı pelastui raunioista kuin ihmeen kaupalla."
Göbekli Tepen salaisuus. Myös isäni etsi sitä.
Vuodet kuluivat. Minusta tuli isä, mutta etsin yhä samaa asiaa.
Mutta tänään voin vihdoin sanoa, että uskon suoraan yhteyteen -
Göbekli Tepen ja ihmisen elinkaaren välillä.
Atiye?
Useat tiedemiehet ovat väittäneet, ettei aika ole lineaarinen,
vaan kehämäinen tai spiraalimainen.
Ehdotan uutta tulkintaa, jossa "aika" korvataan "elinkaarella".
Atiye!
Eli syntymä, elämä, kiirastuli, kuolema…
Niiden ei tarvitse tapahtua meille opetetussa järjestyksessä.
Göbekli Tepen temppelit ovat tämän elinkaaren instrumentteja.
Ja toden totta on myös jotain muuta.
Johonkin kätketty muinainen tieto, mysteeri.
Niin sen on oltava.
Joskus salaisuuden valta on niin vahva ja intensiivinen,
että kysyt itseltäsi: "Kannattaako tälle matkalle lähteä?
Kannattaako riskeerata kaikki?
Menneisyys, tulevaisuus ja nykyisyys."
SYNTYMÄ ALKAA KUOLEMASTA
Mitä jos ne ihmiset yrittivät salata asian syystä?
Mitä jos sitä salaisuutta ei pidä paljastaa?
Mitä jos se tuo pimeyden valaistumisen sijaan?
Mitä sitten teet?
Jos etsit totuutta -
ja raapaisit sen tiedon pintaa, joka muuttaa maailman, et voi luovuttaa.
Et voi juosta karkuun vaaran nähdessäsi.
Sinun pitää jaksaa uskoa myös synkimpinä hetkinäsi.
Ja minä jatkan.
Minun on pakko, koska jos ratkaisen nämä mysteerit, tiedän löytäväni tyttäreni.
Tyttäreni. Aden?
Tekstitys: Taina Messina