EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Hvor er du, Arda?
Arda!
Hvor er du, Arda?
-Arda? -Kan du høre os, Arda?
Arda, min søn! Hvor var du henne, Arda?
Jeg var så bekymret!
Hvor var du henne?
Da jeg var barn, ønskede jeg noget ved enhver lejlighed.
Hver gang jeg pustede lys ud på en kage, eller så et stjerneskud,
og når en mariehøne landede på min hånd. Den uskyldighed glemte jeg med årene.
Den vil jeg mindes i aften.
Jeg vil huske, at hvert eneste ønske er en hensigt, og det kan udvirke mirakler.
Så lad os mindes den sammen.
Må alle ønskerne i aften gå i opfyldelse.
Må du også gå i opfyldelse.
Kom, lad os spise middag ved ildstedet.
Rød- eller hvidvin?
-Rødvin. -Rødvin.
Okay.
-Er der kun vin? -Nej.
Selvfølgelig ikke.
I landet, hvor Ægæerhavet møder Anatolien, boede der engang en gudinde.
Som frugtbarhedens og høstens gudinde,
var hun ansvarlig for årstidernes skiften.
Hvert år forvandlede gudinden efterår til vinter, og vinter til forår.
Men en dag kom nogen og stjal hendes mest dyrebare eje.
Hendes øjesten. Hendes datter.
Gudinden ledte efter hende overalt, i flere dage, nætter og år.
Hun rejste Jorden rundt for at finde sin forsvundne datter.
Men da hun stod tomhændet tilbage, med uopfyldte ønsker,
blev hendes sorg ubærlig.
Gudinden holdt op med at skifte årstider. Det år blev det aldrig forår.
Jeg fik engang fortalt, at et ord er en hensigt.
Så snart det forlader din mund, skaber det sin egen virkelighed.
Atiye?
Men sådan er det også med ønsker. Derfor ønsker jeg noget i aften.
Og jeg ønsker, at foråret vender tilbage.
-Godmorgen, min elskede. -Godmorgen.
Er det dit Hıdırellez-ønske?
Vis mig, hvad det er.
Man må ikke sige sit ønske. Ellers går det ikke i opfyldelse.
Hvor er du overtroisk.
Hvad gør man med et Hıdırellez-ønske?
Man kaster det i vandet.
Fra jorden til vandet.
-Har du ikke forelæsninger om morgenen? -Nå, ja. Jeg smutter.
-Hvad skal du lave i dag? -Jeg har kunstterapi.
Okay. Pas godt på dig selv.
En, to, tre.
Frk. Atiye.
-Goddag. -Goddag.
Du har en ny gæst i dag. Han hedder Arda. Han har en særlig lidelse.
-Han venter derhenne. -Tak.
-Hej. -Hej.
Hyggeligt at møde dig, Arda. Jeg hedder Atiye.
Vi skal male sammen.
Her.
-Nej! -Okay. Rolig nu.
Mine hænder er her. Jeg rører dig ikke. Okay?
Kan du kigge på mig?
Kan du kigge på kortet?
Det var godt.
Det, der end er deroppe, er også hernede.
Det, der end er udenpå er også indeni.
Rolig nu.
Det var godt.
Hallo?
Professor, jeg så Dem ikke på campus. Kommer De heller ikke i dag?
Tag min forelæsning.
-Men… -Vær venlig at tage den.
Velkommen.
Overraskelse!
Cansu!
Har du savnet mig?
Jeg har savnet dig vildt meget. Hvornår kom du?
I morges.
Kan du lide mit mesterværk? Det er min fortolkning.
Jeg har intet at tilføje til en kunstners fortolkning.
Jamen dog!
-Er du blevet klippet? -Kun de spaltede spidser.
-Du har også tabt dig. -Fruen lægger mærke til alt i dag.
Det er fordi, jeg kun sjældent ser dig. Hvor længe er det siden?
Ikke så længe. Kun tre, fire måneder.
Javel. Tre eller fire måneder er ikke længe for nomader som dig.
Og grunden til besøget? Arbejde? Kærlighed?
Jeg har ikke noget kærlighedsliv. Jeg savnede jer bare.
Så velkommen hjem, min skat.
-Tak. -For nu, i hvert fald.
Er det en gave til mig?
Tak.
Min lille skat! Lad mig lige se dig.
Vi har savnet dig.
-Hvor har jeg savnet dig! Godt du kom. -Jeg har også savnet dig.
-Jeg har savnet jer alle sammen. -Hvor længe bliver du så denne gang?
I ved, hvad jeg mener. Man ved aldrig med hende, det var derfor, jeg spurgte.
Jeg har også virkelig savnet dig, mor. Men jeg har ikke købt billet endnu.
Lad os fejre min ankomst, så kan vi tænke på min afrejse senere.
-Fint, kom så. -Kom.
-Har du tilføjet dressing? -Ja, søde ven.
-Erhan sagde, du er begyndt at male igen. -Ja.
Skal du ikke holde en ny udstilling? Ville det ikke være fantastisk?
Nej, det tror jeg ikke.
Hvis du havde sagt, at du kom, ville vi have lavet dine yndlingsretter.
Når du kommer uanmeldt, må du spise det, der er, ikke det du har lyst til.
Det er helt okay.
Nuvel, kære familie.
Skjuler I nogle store hemmeligheder for mig? Hvis ja, så bare sig det nu.
-Jamen, søde Cansu. -Spyt ud, hvis der er noget.
Nå, det er der vist ikke.
Velkommen.
-Tak. -Velkommen. Skål for dit helbred.
-Er det fuldmåne? -Ja, det er det.
Du har altså ikke bestilt returbillet?
Jeg siger til, når jeg ved det. Sig ikke, jeg ikke advarede dig.
-Cansu? -Ja?
Jeg ved, at du går til din søster med den slags.
Men jeg er her også, hvis der er noget.
-Bare rolig. Du er god til det her. -Til hvad?
-Du er god til at være bror. -Tak.
Halløj! Hvor bliver I af?
Vi har dækket op til os unge. Kom, sid ned.
Jeg vil sige noget.
I ved godt, at det lader til, at jeg ikke tager noget alvorligt, ikke?
Det er faktisk lidt sådan. Kun sådan er livet til at holde ud.
Men jeg vil sige, at jeg ikke er husets baby længere.
Så I kan godt fortælle mig alt det seriøse og alvorlige, hvis I vil.
Se hende lige! Hørte du det?
Vores lillebitte søster er blevet så voksen!
Selvfølgelig taler vi med dig.
-Nu skal du ikke overdrive, søster. -Javel. Forstået.
Og jeg har tænkt på hr. Serdar. Har I hørt fra ham? Er han okay?
Han har det sikkert fint. Han gemmer sig, og vi undlader at se ham for hans skyld.
Vi hverken ser ham eller taler med ham. Vi lukkede det kapitel. Alt det er fortid.
Vi er kommet videre.
Hør her. Tror du, at far stadig låser barskabet?
-Nej, men det er dig, der bor her. -Skal jeg ikke hente en flaske?
Han giver os en, hvis vi spørger. Vi var yngre dengang.
Ja, ja! Men det ville ikke være de unges bord.
Nå, okay. Det er noget andet. Jeg går ind og hugger en nu. Det opdager de aldrig.
Er det typisk jer? Hemmeligt at åbne det, der er lukket.
Hun er din søster. Hvad ved jeg?
Du er sent på den.
Jeg har savnet dig.
Det har jeg også.
Javel.
Jeg går i seng.
-Fortæller du mig det ikke? -Hvad?
-Der skete noget til middagen. -Du lagde mærke til det.
Ja, selvfølgelig.
Jeg hører stemmer igen.
-Som sidste gang? -Nej, det er anderledes denne gang.
Det er en knitren. Som om noget brænder og knitrer.
Kan det være det? Du sagde jo, at du ventede på det rette tidspunkt.
-Men måske er det ikke det. -Og hvis det er vores datter?
Jeg kan faktisk mærke det.
Okay. Hvad der end sker fra nu af, skal du fortælle mig hver eneste lille detalje.
Hvis der er noget, skal jeg nok ordne det.
Du passer på dig selv og fortæller mig, hvad der sker. Alting.
-Vi har talt om det. Du kan ikke gøre det. -Hvad mener du?
Hun lå i mit skød, jeg fødte hende. Hun lå i min favn, jeg duftede til hende.
Hun er mit barn.
Ja, men de stjal hende fra dig, Atiye. De stjal hende fra os.
Da du forsvandt, troede jeg, du var død, at jeg aldrig ville få dig at se igen.
-Det ville jeg ikke kunne bære igen. -Jeg er her. Jeg går ingen vegne.
-Atiye… -Erhan.
Jeg er ikke en porcelænsdukke. Du kan ikke pakke mig ind i vat.
Atiye… De tog vores barn.
Ingen andre ville have overlevet det, ville have kunnet leve med den byrde.
Men vi klarede det. Vi kom på benene igen.
Jeg kan ikke beskytte dig mod al ondskab i verden, men jeg vil gøre mit bedste.
Der er noget, der brænder.
Mit barn.
Min datter!
Nej!
Nej! Min datter!
Nej! Hjælp!
Nej!
Hold da op!
Skal vi ikke blive her hele dagen, midt ude på havet?
Lad os gøre det.
Ja, den er god med dig.
Det ville være skønt, hvis du blev her. Kan du ikke lade være med at rejse igen?
-Mig? -Dig.
Det er jo dejligt altid at bo på en båd.
Men det er svært. Det er ret problematisk.
Du kunne aldrig drømme om ikke at bo i byen, vel? Nej, det kunne du ikke.
Hvad er det, du prøver at sige?
Hvad snakker vi om?
Du ville aldrig bo her. Vi kunne leje noget i byen.
-Hvor længe har vi været kærester, Cansu? -Ozan.
I tre år, ikke sandt?
Tre år. Ja, det er rigtigt.
Vi slår ikke op.
Det gør vi ikke, vel?
Vi har det vist fint nok. Hvis "fint nok" er som det her.
Hvor er det varmt. Skal vi tage en dukkert?
Eller spise lidt frugt? Der er rigeligt af det.
-Hvad er der? -Hvad mener du?
Mener du det?
Nej, det gør jeg ikke.
Du er ked af det. Du mente det alvorligt.
Hvad? Hvad mener du?
-Hør nu her, jeg… -Ja?
Jeg har begået mange fejl. Du var også vidne til de fleste af dem.
Jeg faldt, rejste mig igen. Jeg dummede mig. Jeg klarede den.
Men jeg lovede mig selv, at jeg aldrig mere ville skylde nogen noget.
-Undtagen dig. -Javel.
Jeg har en svaghed for dig.
Så tag det, du sagde, tilbage.
Tag det tilbage.
Okay.
Du har ret igen.
Hvad er det for en attitude?
Hvis jeg havde udgravet lidt mere ved Göbekli Tepe,
ville vi måske også have fundet skrifter som de her.
Men de dumme svin begravede fuldstændig Göbekli Tepe.
Glem udgravningerne, vi må ikke nærme os stedet.
Sådan agerer den organisation. De ville gøre hvad som helst for at stoppe dig.
Ja, de begraver folk under ruinerne. De slår dem ihjel.
Dette alfabet, den ældste kilde, jeg kan finde med det, stammer fra 300 år f.Kr.
Det fandtes ikke før da. 300 år f.Kr. var under Alexander den Stores togt i Indien.
Som andre sprog, spredtes det ved krig.
Ja. Jeg er ved at gennemgå de papirer, du kom med i går.
Og? Men?
Men det er desværre ikke nogen nem opgave.
De hemmelige sprog har diverse niveauer.
De lærte mig et helt andet niveau, da jeg tilsluttede mig organisationen.
For eksempel viser dette relief Alexanders krig mod perserne.
Sætningerne er vigtige. Du kan genkende alfabetet, men kender en anden version.
Kan du afkode dem?
De mænd tog min datter for otte år siden!
Og alt det, vi kan finde ud af, vil føre mig et skridt nærmere hende!
Derfor skal du gøre alt, hvad du kan!
Du stoler stadig ikke på mig, vel?
Det er ikke klogt at stole på dig, er du ikke enig i det?
Atiye ville stole på mig.
Bliv nu ikke for kæk, Serdar. Vi har talt om det. Atiye får intet at vide.
Süveyda.
Ved du, hvad det er?
Nej.
Süveyda-punktet. Det er et lille, sort punkt i hjertet.
Det siges, at vores sjæl pustes igennem det, når vi ligger i vores moders mave.
Og når vi dør, forlader sjælen vores krop gennem det.
Hele vores sandhed ligger gemt i det lillebitte punkt.
Og det gør vores samvittighed jo også.
Jeg formørkede mit hjerte, Erhan. Jeg havde glemt mit væsen.
Atiye mindede mig om, hvad jeg virkelig var. Hvad vi virkelig var.
Jeg har lagt det liv bag mig.
Aldrig.
Atiye er begyndt at høre en ild.
Som den knitrende lyd af en brand.
Kan det bruges til noget?
Jeg så hende, mor. Jeg så min datter. Hun er i live.
Hun var slet ikke, som jeg husker hende.
Atiye.
Vi ser anderledes ud i andre liv. Det vigtigste er sjælen.
-Jeg så dig i en drøm i går nat. -Og?
Jeg vågnede med et tungt hjerte, så jeg gik herhen.
Du befandt dig i en skov.
Alt var kaos.
Du løb rundt og skreg, og du ledte panisk efter noget.
Jeg ledte efter min datter. Jeg bad om hjælp. Jeg råbte.
Jeg er bekymret, Atiye.
Jeg er virkelig bange for, at der måske kan ske dig noget.
Så du ville ikke gøre, hvad du kan, hvis der skulle ske mig noget?
-Jo da. Jeg ville ofre mit liv for dig. -Netop du burde kunne forstå mig.
Nogen tog min datter, og jeg ved ikke engang, hvem de er.
Efter det kan intet skræmme mig.
Drømte vi tilfældigvis den samme drøm? Det kalder på vores blod.
Det er lige så meget din pligt som min. Vær sød at bakke mig op denne gang.
Du har ret.
Jeg blev bange og løb min vej. Jeg prøvede også at beskytte dig.
Men vi indså alle sammen, at det var en uundgåelig skæbne.
Du har ret. Du vil gøre det, jeg ikke kunne gøre.
Du ved ikke det her,
men engang fortalte du mig, at dette frø ville få alting til at blomstre igen.
-Hvad siger Erhan til det her? -Bare rolig, mor.
Min datter kalder på mig.
Jeg skal bare følge de spor, hun efterlod sig, uden frygt.
Livet…
Sutima…
Nej, det er ikke det.
Døden…
Det er heller ikke det.
Der er det, Erhan. Kom her!
"Fødslen begynder med død.
Vores sidste dag er starten på den første dag." Det er det, der står.
Hvad betyder det? Reinkarnation? Hvad er betydningen?
Det ved jeg ikke.
Du omgikkes de mænd i årevis. Betyder det ikke noget?
Efter al den tid, er det gået op for mig, at jeg ikke ved noget om organisationen.
Du ved ikke en skid, men alligevel ødelagde du vores liv.
Fint, jeg arbejder videre på det.
Erhan…
Vent nu lige lidt, Erhan. Vent!
Jeg kan se, at du er vred.
Vred på de mænd, på mig og på hele verden.
Men lad ikke vreden overtage dit liv, min søn. Jeg beder dig.
Jeg gør ikke noget forkert. Jeg prøver at finde dem, som ødelagde vores liv.
Jeg troede heller ikke, jeg gjorde noget forkert. Jeg ville have min kone tilbage.
Ja, du har ret. Måske har du ret.
Men det er ikke så vigtigt. Glem ikke at se dig omkring, min søn.
Der er personer, som har brug for dig.
Nægt dem ikke din kærlighed.
Det er meningen med at være far.
Det forstod jeg alt for sent.
Alt for sent.
Tak.
En ad gangen. Stil jer op på række.
Der!
-Undskylder du os et øjeblik? -Ja, værsgo.
Du forærede mig den her i går.
Kan du fortælle mig hvorfor?
Fik du den af nogen?
En pige, en lille pige.
-En pige med langt, brunt hår. -Træet, inde i skoven.
"Fødslen begynder med død.
Vores sidste dag er starten på den første dag."
"Fødslen begynder med død. Vores sidste…"
"Ved et mirakel lykkedes det Umut Yazıcı at slippe ud af ruinerne i live."
Hemmeligheden i Göbekli Tepe. Min far ledte også efter den.
Årene gik. Jeg blev far, og jeg leder stadig efter det samme.
Men i dag kan jeg endelig sige, at jeg tror, der er en direkte forbindelse
mellem Göbekli Tepe og menneskets livscyklus.
Atiye?
Mange videnskabsfolk har hævdet, at tiden ikke er lineær,
men cirkulær eller spiralsnoet.
Jeg foreslår en ny fortolkning, hvor "tid" udskiftes med "menneskeliv".
Atiye?
Så fødslen, livet, skærsilden, døden,
ingen af dem behøver at forekomme i den rækkefølge, som vi har lært.
Templerne i Göbekli Tepe er denne cyklus' instrumenter.
Og der findes faktisk noget andet, udover det.
Der findes en fortidig viden, en gåde, skjult et sted.
Det må der være.
Det kan hænde, at en hemmeligheds kraft kan være så stærk, så intens,
at man spørger sig selv: "Er det dét værd at drage ud på den færd?
Er det dét værd at sætte alt på spil?
Fortiden, fremtiden og nutiden?"
FØDSLEN BEGYNDER MED DØD.
Og hvis der er en grund til, at folk prøvede at holde det hemmeligt?
Og hvis det er en hemmelighed, der ikke bør røbes?
Hvis den formørker i stedet for at oplyse?
Hvad ville du så gøre?
Hvis du jagter sandheden
og skraber toppen af kundskaben, der forandrer verden, kan du ikke give op.
Du kan ikke løbe væk, når du aner uråd.
Du er nødt til at holde fast i din tro, selv i dine mørkeste stunder.
Og jeg vil blive ved.
Det er jeg nødt til, for hvis jeg løser de gåder, ved jeg, at jeg finder min datter.
Datter? Aden?
Tekster af: Sheila N. Hasahya