‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏- אורפה -
‏"לא קיבלתי מספיק ממך, ילדתי.
‏פתחי עיניים והביטי בי...
‏אני בוכה מתוך לבי
‏הכאב שורף את לבי
‏האם האלוהים שלי כועס עליי?
‏שני, שני..."
‏אחות, שבי איתנו, תנוחי קצת. ‏את חיוורת נורא.
‏בואי הנה.
‏תנחומיי.
‏תודה.
‏קברנו עכשיו אימא עם התינוק שלה.
‏אבל יש לנו תקווה.
‏מה יישאר לנו אם נאבד גם את התקווה שלנו?
‏זאת את! את האישה עם סימן הכוכב!
‏"ידעת מה התפקיד שלך בעולם ‏כבר כשהיית ילד קטן."
‏"מה עוצר בעדך?
‏במה אתה כל כך פוחד להיזכר?"
‏תודה לאל!
‏חשבנו שקרה לך משהו, נורא פחדנו.
‏אמרתי לכן! ‏אמרתי לכן שהאישה עם סימן הכוכב קיימת!
‏התפילות שלנו נענו. תודה לאל שחזרת.
‏חזרת הנה כדי לרפא אותנו.
‏ראיתי אותה בחלומות שלי! ‏היו לה עיני אזמרגד ירוקות, בדיוק כאלה!
‏איך קוראים לך?
‏עטייה.
‏איפה אני?
‏זה המחסה שלנו. ‏היינו צריכות להסתתר אחרי שנכנסנו להיריון.
‏חשבנו שאנחנו יוצאות ‏לקבור את האטיס ואת התינוק שלה...
‏אבל מתברר שיצאנו כדי למצוא אותך,
‏למצוא את הנס שלנו.
‏בבקשה תצילי אותנו.
‏להתראות, אימא.
‏- זוהרה אלטין -
‏למען האמת, מר סרדאר, ‏אני שוטר כבר הרבה שנים,
‏אבל זאת פעם ראשונה שאני רואה ‏שדברים יוצאים ככה מכלל שליטה.
‏אני לא יודע למה,
‏אבל אני לא יכול שלא לחשוב ‏שזה קשור אליך איכשהו.
‏אולי אתה חושב יותר מדי.
‏אתה צריך רק למצוא את הבחורה הזאת.
‏אמרת שהבן שלך מטייל.
‏למה כל כך חשוב לך שעטייה תיעצר?
‏בוא נגיד שפושעת חופשייה
‏אוכלת לי את המצפון.
‏בכל מקרה, תהיה רגוע. ‏אל תדאג, אין פשע שלא מקבלים עליו עונש.
‏שיהיה לך יום טוב.
‏מי הייתה האישה שמתה, סרדאר?
‏לא יודע, איזו זקנה.
‏טוב... ‏-אתה משקר לי.
‏אתה משקר לי. ‏-יקירתי, תירגעי.
‏דיברתי עכשיו עם אוזאן, הוא בפאריס.
‏הוא לא מדליק את הטלפון שלו ‏כדי שאליף לא תטריד אותו.
‏זה עד כדי כך פשוט.
‏בבקשה תירגעי, בסדר?
‏למה הוא התקשר אליך? למה הוא לא התקשר אליי?
‏אני יודעת שמשהו לא בסדר, אני מרגישה את זה. ‏אני אימא שלו, אני מרגישה את זה.
‏אתה משקר לי.
‏איך את יכולה להגיד את זה, מלק, יקירתי... ‏-אתה משקר לי, סרדאר?
‏אני אחזיר לך את הבן שלך, בסדר?
‏אני אטוס לפאריס ‏ואחזיר אותו בכוח אם זה מה שצריך.
‏אולי ניסע ביחד?
‏אהובה שלי.
‏"אם יש רגש שמגדיר אדם יותר מאשר אהבה, ‏זה כאב.
‏כאב!"
‏בני...
‏אני אחזיר אותך.
‏אתה תבוא.
‏אני אחזיר אותך, ‏בדיוק כמו שהחזרתי את אימא שלך.
‏לכי מפה.
‏לכי מפה!
‏את יכולה לגרש אותי מכאן,
‏אבל לא תוכלי לגרש את המצפון שלך.
‏המצפון הוא המראה של הלב,
‏והוא מלווה אותך בדיוק כמו צל.
‏תשתקי. לא.
‏תשתקי, תשתקי!
‏די...
‏זה בשבילך, אימא.
‏טוב.
‏"הגיע הזמן, מלק."
‏- הגיע הזמן, מלק. -
‏אפשר להיכנס.
‏אתה בסדר, בן?
‏ברוך הבא.
‏מה קורה, ארהאן?
‏למה נסעת לקפדוקיה עם הבחורה הזאת?
‏למה לא הודעת לי?
‏זה לא חשוב.
‏היא מטורפת בכל מקרה, זה לא מה שאמרת?
‏איך אתה מכיר אותה?
‏גם היא...
‏וגם אימא שלה, ‏עשו לנו צרות מאז שהתחילו החפירות.
‏לא רציתי להסיח את דעתך, אז לא אמרתי.
‏אתה מסתיר משהו,
‏ואני לא אוהב את זה, ארהאן.
‏ומה אתה מסתיר ממני? ‏-מה הכוונה?
‏ידעת שאבא שלי חי?
‏מה?
‏ידעת או לא ידעת?
‏לא, לא היה לי מושג.
‏למה אבא שלי אמר לי לא לבטוח בך?
‏הוא אמר שיש דברים שאני לא יודע, ‏ושאני יכול לבטוח רק בעטייה.
‏שיילך להזדיין!
‏אתה מאמין לאדם שלא היה בסביבה במשך שנים, ‏או לי, ארהאן?
‏אין עוד משהו שאני צריך לדעת?
‏ברור שלא!
‏אל תיתן לה לבלבל אותך, בן.
‏תזכור מי אתה ומאיפה באת.
‏זה בדיוק מה שאני מנסה לעשות,
‏סרדאר.
‏אבא.
‏את מרפאת עם הידיים האלה, יקירה.
‏בדיוק כמו האחות סהר.
‏סהר?
‏כן, סהר. "סהר הבלונדינית".
‏ככה אנחנו קוראות לה. יש לה סימן על הפרצוף.
‏איפה אני יכולה למצוא אותה?
‏טוקייה!
‏ברוכה הבאה, עטייה.
‏דודה.
‏את חיה.
‏כולנו חיים איפשהו, לא?
‏אבל מי שעליה ‏אנחנו באמת צריכות לשמור בחיים...
‏נמצאת בתוכך.
‏כן, אבל איך?
‏את חייבת לחזור להתחלה כדי להבין, עטייה.
‏לרגע הראשון בו ראית אותו.
‏את מתכוונת לארהאן.
‏גבקליטפה.
‏זאת הסיבה שסבתא שלחה אותי לכאן.
‏אני מדברת על משהו שקרה הרבה לפני כן.
‏את תראי שיש הרבה יותר...
‏אם תצליחי להיכנס ‏לחדרים הנעולים של הזיכרון שלך.
‏יש לך את המודעות הזאת,
‏את רק צריכה ללמוד איך להשיג גישה אליה.
‏בסדר, אבל איך אני עושה את זה?
‏המים זוכרים, עטייה. תגעי בזה.
‏אל תפחדי מעצמך. אל תפחדי מהכוח שלך.
‏פשוט בקשי מהמים שיפתחו את הזיכרון שלך, ‏את זה שאת באמת רוצה להיזכר בו.
‏אם את זוכרת, גם הוא יוכל לזכור.
‏כן, אני זוכרת את המקום הזה.
‏אם אוכל לקחת לשם את ארהאן, גם הוא ייזכר.
‏עדיין לא אמרת איך מצאת אותנו.
‏זה לא היה קל, יקירי.
‏מצאתי אתכם הודות למפקח מוסטפה.
‏אבל את הגעת לשם לפניו.
‏את מסתירה ממני משהו?
‏אני זאת שצריכה לעבור חקירה, יקירי?
‏את מוכנה לענות על השאלה שלי?
‏אני לא מסתירה שום דבר. ‏אתה זה שנסע עם הזונה השקרנית הזאת.
‏שמרי על הפה שלך. עטייה ממש לא כזאת.
‏באמת? איך אתה יודע?
‏אתה מגן על אישה שפגשת לפני יומיים?
‏שיקרת לי ונסעת עם האישה הזאת, ‏ואני לא יודעת למה!
‏מצאנו שם משהו חשוב, טוב? ‏-מה? מה מצאתם? את זה?
‏כן, תניחי את זה. ‏-למה? זה כל כך יקר?
‏זה יותר יקר ממני? אני אשתך!
‏זה יותר יקר מכל הסיכונים שלקחתי בשבילך?
‏איזה סיכונים לקחת בשבילי?
‏איזה סיכונים?
‏תאמין לי, אין לך מושג. ‏-לא, אין לי!
‏אני מותשת, אתה לא מבין?
‏נמאס לי לחכות כל הזמן, להיות מתחשבת תמיד!
‏נמאס לי כל הזמן לחכות בפינה, ‏ונמאס לי מהחרא הזה!
‏אל תדברי שטויות! מה את עושה?! יצאת מדעתך?
‏אני צריכה לנסוע לאיסטנבול, באתי להיפרד.
‏אבל אני מבטיחה שאחזור ואעזור לכן.
‏אבל מה יקרה לבחורה הזאת עד שתחזרי, עטייה?
‏אני חייבת לנסות.
‏אולי נבוא איתך?
‏ככה לפחות לא נצטרך ‏לחכות שהיא תחזור בשבילנו.
‏לא עדיף שזיינפ תהיה איתה?
‏אני עושה את זה למען טובת הכלל, ‏אבל אני לא יכולה לקחת אתכן איתי.
‏למה?
‏אני קצת בצרות. המשטרה מחפשת אותי.
‏בסדר, אנחנו נסתיר אותך. ‏זה לא עדיף מלהיות לבד?
‏חוץ מזה, אני יכולה לנהוג. ‏אנחנו יכולות לקחת את הוואן מהמחלבה שלנו.
‏בבקשה תגידי כן.
‏את יכולה למצוא לי טלפון?
‏הלו? ‏-אליף?
‏עטייה, זאת את?
‏את בבית?
‏כן, אני לבד. את בסדר? המשטרה מחפשת אותך.
‏כן, אני יודעת. ‏היה איזה בלבול, ואני מנסה לתקן את זה.
‏אל תגידי לאף אחד שהתקשרתי, בסדר? ‏-כן, ברור.
‏איפה את?
‏אני מנסה לחזור לאיסטנבול.
‏אני צריכה לבקש ממך טובה, אליף.
‏זה חשוב מאוד.
‏אני מקשיבה.
‏אני צריכה לדבר עם ארהאן.
‏למה שלא תתקשרי אליו?
‏הוא לא סומך עליי.
‏איך אני יכולה לעזור לך? ‏זאת אומרת, מה את רוצה שאני אעשה?
‏תגידי לו שיפגוש אותי.
‏זה חשוב מאוד, אליף, בבקשה.
‏אני יודעת שזה הרבה לבקש.
‏אליף, בבקשה תסמכי עליי.
‏מתי ואיפה?
‏הלילה בבזאר המקורה של קבהיר.
‏בסדר.
‏תודה רבה, על הכול.
‏אטיק,
‏תיזהרי.
‏הלו, המפקח מוסטפה?
‏כן?
‏אני יודעת איפה תוכל למצוא את עטייה.
‏בואו נזוז.
‏עטייה?
‏הלו?
‏בואי מיד לכתובת ששלחתי לך ‏אם את רוצה לראות שוב את אוזאן.
‏אל תגידי לאף אחד.
‏אוזאן...?
‏מי זה? הלו?
‏ארהאן, אני כל כך מצטערת. ‏סליחה, פשוט השתגעתי לשנייה.
‏אני נורא מצטערת, בבקשה תפתח את הדלת.
‏האנה, אני רוצה להיות לבד.
‏ארהאן, אני באמת מצטערת. ‏בבקשה, תפתח את הדלת ונדבר.
‏האנה, בבקשה לכי מפה.
‏בואי נירגע קצת.
‏אוזאן?
‏אוזאן! אוזאן, אני כאן!
‏אוזאן?
‏אוזאן...
‏איפה אתה?
‏איפה אתה? אוזאן!
‏אוזאן?
‏ילדה יקרה שלי.
‏אבא.
‏סלחי לי, ילדה שלי.
‏לא יכולתי לבוא אלייך כל השנים האלה.
‏יש לך כל זכות לכעוס.
‏את יכולה להעליב אותי, להגיד לי לעוף מפה.
‏תגידי מה שאת רוצה.
‏ילדה יקרה שלי.
‏אל תבכי.
‏אבא!
‏ילדה יקרה שלי.
‏- הצד המזרחי -
‏אולי תוכל להועיל קצת, אבא.
‏איפה אוזאן?
‏אני לא יודע, יקירה.
‏הייתי צריך להגיד את זה ‏כדי שתגיעי הנה בלי להגיד לאף אחד.
‏הייתי חייב להזהיר אותך.
‏לגבי מה?
‏את חייבת להתרחק מסרדאר ומהמשפחה שלו.
‏את צריכה לעזוב עוד היום,
‏או שהם יפגעו בך.
‏אבל למה?
‏אני אספר לך, מתוקה. אני אספר לך.
‏הנה, לכי לכתובת הזאת. שם תוכלי להסתתר.
‏בקוניה? ‏-כן, אבל אל תספרי לאף אחד.
‏אני אמצא אותך שם ואספר לך הכול, בסדר?
‏לא, אני לא יכולה פשוט ללכת ככה. אחי,
‏אוזאן... ‏-אליף.
‏תסתכלי עליי.
‏אחיך יודע שאני חי. ‏-מה?
‏הוא לא סלח לי.
‏את לא חייבת לסלוח לי,
‏אבל אני מתחנן בפנייך,
‏לכי לכתובת שנתתי לך עוד היום, ‏ותיעלמי בלי להשאיר זכר.
‏גם אתה תבוא?
‏כן, אני אבוא.
‏מבטיח?
‏אני מבטיח, יקירתי.
‏מטה, 5543.
‏5543 מקשיב, המפקח.
‏שלח מיד יחידות לבזאר המקורה בקבהיר.
‏יש לנו מידע שעטייה אוזגורסוי תהיה שם. ‏-כן, המפקד.
‏תכתרו את הבזאר, אבל שאף אחד לא יזוז ‏לפני שאני אתן את ההוראה.
‏כן, המפקח.
‏עטייה אותרה, מר סרדאר.
‏בסדר.
‏זה אוזאן?
‏לא.
‏המשטרה איתרה את עטייה, הם הודיעו לי עכשיו.
‏ספר לי הכול, אבא.
‏מהתחלה.
‏- אוזקאן ‏בשר ומוצרי חלב -
‏חכו לי כאן.
‏שמרי על עצמך. שאלוהים יברך אותך.
‏חיפשנו אותך בכל מקום במשך חמישה ימים.
‏חיפשנו בכל סנטימטר במערות האלה,
‏אבל נעלמת כאילו בלעה אותך האדמה.
‏גם אני כמעט איבדתי תקווה, אבל...
‏אז מצאו אותך בתוך בור.
‏היית מחוסר הכרה.
‏ואז ציירת את המקדשים האלה ‏על קירות חדר השינה שלך במשך ימים.
‏כל הזמן אמרת, "יש לי תפקיד, יש לי תפקיד".
‏אימא שלך רצתה לקחת אותך לרופא, ‏אבל אני ידעתי שחווית נס.
‏אתה, ילד קטן עם מוח של ילד,
‏התעקשת לנסוע לאורפה.
‏האמנתי לך.
‏האמנתי לכל מה שאמרת, בני. ‏זאת הסיבה שהלכתי בעקבותיך.
‏אבל הטעויות שלי גרמו לאסון.
‏אף פעם לא הייתי ראוי למשפחה שלי. ‏לא הייתי ראוי לך.
‏אתה עדיין מאמין לי?
‏אני זקוק לעזרתך.
‏תמיד, בני.
‏יש לך מושג מה זה?
‏כן, יש לי.
‏זאת שפה נדירה ועתיקה.
‏היא מורכבת מסמלים מורכבים מאוד.
‏לדוגמה, ‏האותיות הגדולות מסמלות את מימדי היקום.
‏אבל הכי חשוב, ‏אי אפשר לקרוא אותה כמו שהיא כתובה.
‏יש דרך מסוימת לקרוא אותה.
‏ארהאן?
‏ידיים למעלה.
‏אני לא אברח, אל תדאג.
‏לא ביצעתי אף אחד מהפשעים האלה.
‏הם מנסים להפליל אותי, אני לא אדם כזה.
‏קשה מאוד להגיד לך את האמת...
‏מבלי לקרוא לך אבא.
‏אבל זאת האמת! אתה אבא שלי!
‏הידיים שלך, יקירה. הידיים.
‏אני אשלח את הנשים בוואן לתחנה.
‏בסדר, אנחנו לוקחים גם את הגברת. ‏-כן, המפקד.
‏אין דופק. תכינו את המכשיר.
‏די, עזוב אותי!
‏עוסמן, מספיק. תן לה ללכת. לא לירות!
‏"את האימא של היקום כולו.
‏את הטבע עצמו.
‏את כל הכוחות השמיימיים אשר מעבר לזמן.
‏את מלכת הנשמות, את החיים והאור.
‏את זו שתמיד הייתה ותמיד תהיה.
‏קוראים לך ונוס,
‏או אייסיס.
‏הם יכולים לראות אותך בכל העולמות.
‏את האלה בעלת עשרת אלפים השמות,
‏ועבורי, את האחת והיחידה."
‏אבא, איך זה יכול להיות?
‏אם אני הכנתי את כלי החרס האלה בגיל חמש...
‏אתה צריך למצוא את עטייה, ארהאן.
‏עטייה היא אולי היורשת האחרונה בשושלת הזאת.
‏הדלת תיפתח בעוד יומיים,
‏והפעם אני אהיה שם בשביל הבן שלי.
‏אני לא צריך אותך.
‏אני לא צריך.
‏- האנה -
‏אל תענה.
‏קודם אני צריך שתקשיב למשהו.
‏"הוא לא יאמין לך.
‏למילים שלך אין שום ערך בעיניו.
‏או שתגיד לי איפה ארהאן, ‏או שתסכן את חייה של אליף."
‏עכשיו אתה יודע למי אתה צריך ללכת, בני.
‏סלח לי, המפקח, אבל אני חייב לקחת את עטייה.
‏מה קורה פה? מי אתה?
‏לעזאזל!
‏קדימה, לכי מפה.
‏עטייה, אני לא יכול לעשות את זה ‏למשך הרבה זמן, יקירה.
‏עכשיו לכי לעשות את מה שאת חייבת, ‏לפני שאבין מה קורה פה.
‏בסדר?
‏ותזכרי אותי, ‏אם תצליחי להוליד את הילד שלך בינתיים.
‏לכי.
‏תודה, אבא.
‏לא לי את צריכה להודות.
‏מר מוסטפה, אתה חייב להציל את עטייה.
‏"גופת אדם נמצאה בים, סמוך לייניקוי.
‏שוטרים זיהו אותו כאוזאן ילמז,
‏בנו של איש העסקים המפורסם, סרדאר ילמז.
‏תושבים שראו את הגופה על החוף ‏התקשרו למשטרה..."
‏מלק.
‏"צוות הזיהוי הפלילי ממשיך לעבוד בזירה..."
‏מלק.
‏יקירתי...
‏לא. ‏-לא, יקירתי.
‏לא, בבקשה.
‏עזוב אותי. ‏-יקירתי...
‏יקירתי, בבקשה. ‏-לא.
‏לא.
‏אל תעשי את זה, יקירתי.
‏- בנו של איש העסקים המפורסם סרדאר ילמז ‏נמצא מת בחוף איסטינייה -
‏עברית: גלעד קשר