‎UN SERIAL DE COMEDIE ORIGINAL NETFLIX
‎- Aruncă un opt. ‎- Da.
‎Eu ies. Nu-mi permit.
‎Ce s-a întâmplat cu dl Miză Mare?
‎Soția lui vrea mobilă de grădină nouă.
‎Nu mă cert. ‎E mai ușor să zic: „Bine, dragă.”
‎- Eu n-am nimic. ‎- Asta a zis soția ta.
‎Soția mea n-are de ce să se plângă.
‎Decât dacă te referi ‎la fiecare lucrușor făcut.
‎Bine, plătesc.
‎Culoare.
‎Asta-mi zice soția când merg să fac pișu.
‎Eu îi zic: „Oricum fac pișu iar ‎peste zece minute.”
‎„Ce să fac, să trag apa iar? E doar pișu.”
‎„Doar pișu.” Asta-i bună.
‎Cineva încearcă să bată recordul.
‎Da.
‎Și voi ați da pe gât câteva doze ‎dacă ați avea nevasta mea.
‎Nostim.
‎Hei, dragă…
‎Am dat probă pentru o piesă ‎și am primit rolul.
‎Doamne!
‎- Soțul tău e acolit. ‎- Ești acolit!
‎Cum a mers ultima repetiție?
‎Taco îmi ia replicile.
‎- Cine e Taco? ‎- Celălalt acolit.
‎Îmi spune replicile ‎înainte să deschid gura.
‎Regizorul nu face nimic. ‎Mi-a luat 15 replici.
‎Cum adică le zice ‎înainte să deschizi gura?
‎Le zice atât de repede, ‎înainte să le zic eu,
‎apoi devin replicile lui.
‎Ar trebui să renunț, nici nu știu ce fac.
‎Dragule, nu!
‎N-o să-mi pot zice replicile ‎mai repede decât Jamie Taco!
‎Habar n-avea ce făcea, i-am zis:
‎„Ai mai făcut asta vreodată?”
‎- Totul era ciudat și ridicol… ‎- Jamie?
‎Da?
‎Unele replici pe care le zici ‎s-ar putea să fie ale mele.
‎Ce?
‎Unele replici pe care le zici pe scenă ‎s-ar putea să fie ale mele.
‎Cine le-a zis? Cine a zis replicile?
‎Tu. Dar ar trebui să fie ale mele.
‎Trebuie să fii mult mai rapid ‎dacă vrei replicile.
‎Publicul nu știe ale cui sunt.
‎Dacă le spun eu, sunt ale mele. ‎Și sunt rapid.
‎Brandon, așteaptă! Mor de foame!
‎Îți trag una-n cap, idiot ce ești! ‎Dă-mi niște ‎pozole,‎ mi-e foame.
‎Nu sunt idiot. ‎Unchiul meu o să te împuște.
‎Nu-mi vorbi mie așa! Am 1.500 de tipi ‎care-ți vin de hac. ‎Pozole!
‎Ia cheile…
‎Ia cheile și adu afurisitul de camion! ‎Te opresc eu, idiotule!
‎Ai fost atât de bun!
‎Am reușit să zic doar o replică.
‎Dar a fost cea mai bună replică.
‎- Serios? ‎- Serios.
‎- Hai să mâncăm ceva. ‎- Bine.
‎Felicitări pentru rol, Jamie.
‎O să iau replica aia mâine.
‎Sunt așa mândră de tine!
‎- Te iubesc. ‎- Știu.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Când ai spus…
‎Nu.
‎Aș vrea să nu fi zis asta.
‎Îmi iubesc soția.
‎M-a ajutat când m-am panicat ‎în legătură cu Jamie Taco.
‎- Haide, omule, toți glumeam. ‎- Da, haide.
‎O să plec. Nu rămân peste noapte.
‎- Haide! ‎- Niciodată nu rămâne peste noapte.
‎Mereu zice că stă și niciodată nu stă.
‎Scott, rămâi.
‎E ziua mea.
‎Trebuie să plec.
‎Să arunc asta la gunoi ‎sau ai un coș de reciclare?
‎Poți să arunci în coșul de sub chiuvetă.
‎Sau poți s-o pui în lada de gunoi
‎pe care Marcus voia s-o construiască ‎pe verandă.
‎- Ce? ‎- Vorbești serios? De ce zici asta?
‎Venim de trei ori pe an, ‎când s-o construiesc?
‎Doamne, Marcus! Era doar o glumă.
‎Una foarte nostimă, că n-am construit ‎lada de gunoi. Mersi, foarte amuzant.
‎Ce infantil!
‎Îmi pare rău că e așa tensionat aici.
‎Doamne!
‎- Cred că pot să ajut. ‎- Ce ai de gând să faci?
‎Unde mi-e geanta verde?
‎În dulap, lângă gecile tale.
‎Mă întorc imediat. Cred că pot să ajut.
‎Ar trebui să mă apuc să pregătesc cina.
‎- Ce? ‎- Aia nu era o glumă?
‎Sincer, cu tine nu se știe.
‎Ce naiba face?
‎Ce dracu' face? Ce faci?
‎Salvez petrecerea!
‎Poți s-o calmezi pe Barbie? ‎E speriată rău.
‎Încerc, dar nu poate.
‎Crede că e altcineva, ‎cu ochelarii și pălăria.
‎- Cum adică? ‎- Cu ochelarii și pălăria,
‎crede că e un necunoscut.
‎Poți să-ți dai jos pălăria și ochelarii?
‎- Nu. ‎- La naiba!
‎Simte mirosul câinelui meu.
‎Ce? Știm care e problema.
‎- Ceva a speriat-o. ‎- Da, prietenul Lisei.
‎Bine, dacă-ți dai jos ochelarii ‎și pălăria…
‎A zis că nu, Jeanine.
‎Dă mai tare.
‎Bine, e prea tare.
‎Mami, ce se întâmplă?
‎Marcus, calmezi, te rog, câinele? ‎Îmi sperie copilul.
‎- E casa ei, face ce trebuie. ‎- Du-te dracu'!
‎- E prea tare! ‎- Oprește-te!
‎- Oprește-te. ‎- Nimănui nu-i place ce faci.
‎- Dă puțin mai încet. ‎- Superi pe toată lumea.
‎- Futu-i! ‎- Doamne!
‎Dă jos și ochelarii.
‎Sunt doar eu, Barbie, ‎nu sunt Blues Brothers.
‎E o casă chiar frumoasă.
‎BĂRBAȚI
‎- Salut. ‎- Salut.
‎Se pare că te-ai cam grăbit.
‎Poftim?
‎Pantalonii. N-ai terminat de scuturat?
‎Ba da, a scuturat.
‎- Ce-a făcut? ‎- A terminat de scuturat.
‎Nu sunt pete de la pișu.
‎- N-au nicio legătură. ‎- Poftim?
‎Așa sunt făcuți pantalonii, ‎cu acele mici pete.
‎Sunt la modă acum. ‎Le poartă chiar și rapperii.
‎Nu mă crezi? Caută singur. ‎Intră pe pantalonipestriți.com.
‎- Pestriți? ‎- Pantalonipestriți.com, chiar acum.
‎Nu e mare scofală.
‎Dacă nu mă crezi, ‎n-ai decât să cauți acum.
‎Bine, fie.
‎„Pantalonipestriți.com.”
‎Da, ia uite!
‎PANTALONI PESTRIȚI
‎Vând pantaloni cu pete pe ei.
‎N-are nicio legătură cu pișu.
‎Bine. Scuze. Am crezut că i-au scăpat ‎câteva picături de pișu.
‎Nu e cazul. Nu e pișu. ‎N-are nicio legătură cu pișu.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Ne vedem!
‎Mersi, dar nu așa i-am cumpărat.
‎Știu. Nu se pot cumpăra. Nu există.
‎Nu?
‎E doar un site care zice ‎că există astfel de pantaloni.
‎Nu ești de acord că atât îți trebuie?
‎Nu știu.
‎Dacă Glen crede ‎că se vând genul ăla de pantaloni,
‎nu poate dovedi că ai pișu pe pantaloni,
‎fiindcă ai putea doar să ai ‎genul ăla de pantaloni.
‎- E chestia perfectă. ‎- Presupun că da.
‎Ce se întâmplă dacă încerci să-i cumperi?
‎Scrie la toți că nu sunt în stoc.
‎Și asta are sens, ‎fiindcă pare un produs căutat.
‎La fel face și Supreme, nu crezi?
‎Presupun că da.
‎- Dar trebuie să oferi. ‎- Poftim?
‎Trebuie să oferi. Pantalonipestriți.com ‎e fondat exclusiv de utilizatori.
‎Asta înseamnă fără reclame, fără bannere. ‎E fondat exclusiv de utilizatori.
‎Deci se plătește ca să rămână activ?
‎La fel ca televiziunea de stat.
‎O poate folosi oricine, dar, ‎dacă nu dă nimeni, dispare.
‎Rick, tipul care a început asta, ‎e absolut copleșit.
‎Nu poate gestiona chestia asta.
‎E corect să plătești ‎dacă folosești ceva, nu?
‎Da.
‎Ține ușa!
‎Ai dat?
‎Încă nu.
‎Dacă oamenii îl folosesc și nu dau, ‎ar putea dispărea.
‎Încă o dată.
‎Deci dăm bani pentru site ‎să-l păstrăm activ,
‎chiar dacă nu vinde efectiv pantaloni?
‎Ce-i în capul tău?
‎Dacă lumea află că nu vând pantaloni,
‎se prăbușește toată chestia.
‎Ce faci?
‎Ca să nu audă nimeni că nu vând pantaloni.
‎Se bazează pe banii utilizatorilor
‎și pe discreția lor privind faptul ‎că nu vând pantalonii!
‎Dar trebuie să dai!
‎- Bine, dau, Doamne! ‎- Fă-o acum.
‎Mai târziu, promit.
‎Măcar deschide pagina, să știu că nu uiți.
‎- Pantalonipestriți.com. ‎- Da.
‎Bine, uite. Trebuie să reiau munca.
‎Salutare, sunt Rick ‎de la pantalonipestriți.com
‎și vreau să vă mulțumesc ‎că oferiți bani site-ului nostru.
‎Dacă e să fiu sincer, ‎chestia asta m-a dat peste cap.
‎Nu e jobul principal, e unul colateral
‎și nu mă descurc deloc.
‎Ce-i asta?
‎- E redare automată. ‎- Viața mea nu e prea bună.
‎Rick explică ce se întâmplă cu firma
‎și de ce să dai.
‎Sunt distrus, s-a zis cu mine.
‎Mănânc doar burgeri, atât îmi permit.
‎- Cum se oprește? ‎- Dă mai încet!
‎- Nu merge. ‎- Încearcă cu „x”!
‎Simplu, e ca televiziunea de stat.
‎Nici n-am cerut să-l folosesc.
‎Dar l-ai folosit! ‎Te-a scos din încurcătura cu Glen.
‎Așa că trebuie să plătești.
‎- Hei! ‎- Ține ușa!
‎Dă!
‎Jeff, uite hârtia pe care ai cerut-o.
‎UITĂ-TE LA MINE
‎Trebuie să dai!
‎- Încerc să lucrez. ‎- I-am zis lui Rick că ești de cuvânt.
‎Eu datorez mult Pantalonilor Pestriți.
‎Când soția mea era în spital, ‎eram foarte distras.
‎Făceam pișuri de șase secunde ‎în patru secunde
‎și lăsam ultimele două ‎să se scurgă pe picior.
‎Ce?
‎M-a ajutat să știu ‎că am siguranța acestui site,
‎ca să mă concentrez ‎pe lucrurile importante,
‎adică să fiu alături de soția mea ‎și să răspund la întrebările medicilor.
‎Lângă ce a mers? Sau, în excursie, ‎s-a apropiat prea tare de un turn?
‎Nu știu, poate nu e cazul, ‎dar a mâncat cumva o baterie?
‎Rick știa că n-o să ofer în luna aia ‎și nu m-a hărțuit tare.
‎Scuze. Ce avea soția ta?
‎Mâncase o baterie, una mică,
‎un cerculeț, o baterie de ceas.
‎- Trebuie să dai! ‎- Hei!
‎Dacă folosești ceva și nu plătești…
‎Dă sistemului.
‎Debbie, care-i treaba? ‎Ai purtat rochia aia și ieri.
‎Doamne!
‎UN CLIP NOU, IA UITĂ-TE
‎E DAT TARE?
‎NU
‎Sunt Stânca.
‎Mike „Stânca” Davis de la W.W.
‎Dacă ai folosit pantalonipestriți.com ‎și nu plătești,
‎atunci ești o problemă.
‎Dacă îmi urmărești meciurile, ‎atunci știi că nu-mi plac problemele!
‎Aici erai!
‎Ai dat?
‎- Ce naiba? ‎- Lasă-mi naibii cămașa, omule!
‎Asta e a mea!
‎Clipul nu se putea da mai încet.
‎- Ai apăsat „diminuare volum”? ‎- Da.
‎Atunci nu știu ce să-ți spun. ‎Nu mă ocup de volum. Ai dat?
‎Nu, nu-mi trimite clipuri ‎cu luptători care urlă.
‎Dacă donezi, banii nu ajung acolo.
‎- Ce? ‎- Banii nu ajung la clip.
‎Rick nu l-a plătit pe Mike „Stânca” Davis ‎pentru clipul cu donații,
‎așa cum zice lumea.
‎Mike l-a făcut gratis.
‎Rick și Mike au crescut pe aceeași stradă.
‎Și-au pierdut virginitatea ‎în aceeași noapte, la aceeași petrecere.
‎Despre ce dracu' vorbești?
‎Dacă soția ta ajunge în spital, ‎o să te bucuri că ai dat.
‎Mănâncă baterii întruna.
‎Zice că nu le mănâncă, ‎apoi mergem la doctor
‎și zice: ‎„Da, am găsit o baterie înăuntru.”
‎Bine, o să dau.
‎- Îmi datorezi și altă cămașă. ‎- Ce?
‎Mi-ai lovit paharul ‎și m-ai apucat de cămașă.
‎Ai întins-o, acum arată ca un clopot.
‎N-ai voie să faci asta.
‎Bine, îți cumpăr altă cămașă.
‎Mai bine nu-ți spuneam ‎despre pantalonipestriți.com.
‎Dar soția ta e bogată, ‎așa că o să te storc de bani.
‎Am filmat cum m-ai lovit în pahar.
‎Cum adică ai filmat?
‎Sean, tipul de la securitate…
‎dă.
‎Kal, tipul de la IT…
‎dă.
‎Și mulți oameni dau.
‎Poți să fii prietenul sau dușmanul meu.
‎Mulți oameni dau.
‎M-ai lovit în pahar.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle