‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Ce părere ai?
‎E plăcut ochiului.
‎Dar?
‎Nu știu. Îi lipsește caracterul tău. ‎Perspectiva. E tipic Nike.
‎Rețeta Marthei Stewart ‎îi lipsește perspectiva.
‎Pasărea e nevinovată!
‎Și e a lui Wolfgang Puck.
‎Sper să iasă bun.
‎Bătrâne, am avut un acord.
‎Nu te bagi, mă ocup eu de el.
‎Mai pune boia, afurisitule.
‎Pleacă de aici!
‎Bine.
‎Ana, tu ești artistă liber-profesionistă,
‎oferi clientului ce-și dorește. Ghici ce?
‎Uneori, asta înseamnă ‎să-ți înăbuși instinctul creativ,
‎sentimentele, dorințele și visele
‎până la capăt,
‎până nu mai știi cine ești sau ce vrei.
‎Face parte din procesul creativ american.
‎- Sigur ești bine? ‎- Nu vreau să discut.
‎Se pare că vrei.
‎Nayeli, încetează.
‎Puteți s-o faceți repede?
‎Hai, repede! Să mergem!
‎- Mai încet. ‎- Cum adică?
‎- Fac ce mi-ai spus. ‎- Nu știu ce faci.
‎Ana, pune suflet.
‎- Fată… ‎- Hai, Ana! N-o da în bară!
‎Tu o faci.
‎- Destul. ‎- Am mișcări proprii.
‎Urmează pașii!
‎Da, urmează pașii, Chris.
‎Să pui o farfurie și pentru Delfina.
‎Nu știam că vine și ea.
‎E o tradiție.
‎Mă bucur ‎că ai pomenit de tradiții, fiindcă…
‎Ce-i aia?
‎Demetra. Zeița recoltei ‎și a prosperității.
‎Demetra.
‎O pui pe masă cu sânii la vedere?
‎Face parte din tradiție, scumpule.
‎E prima Zi a Recunoștinței ‎ca parte din familie,
‎m-am gândit ‎că vrei ceva de-al meu la masă.
‎Începem noi tradiții, nu?
‎- Da. ‎- Ce drăguț!
‎Intră!
‎Ți-am luat ceva, bătrâne.
‎Ce-i aici?
‎Câteva perechi gratuite
‎și știu că n-ai mulți pantofi care merg…
‎cu bijuteria de gleznă.
‎- Scumpa mea! Sunt pentru mine? ‎- Da.
‎Sunt superbi.
‎Când unchii tăi au adus pantofii ăștia
‎acasă, i-am ars.
‎Nu voiam să arate ca niște mafioți.
‎Vremurile se schimbă, bătrâne.
‎- Sunt la modă, nu? ‎- Da.
‎Ești foarte la modă.
‎- Te iubesc mult. ‎- Mulțumesc, scumpo.
‎- Fac pe mine! ‎- Stai! Ia asta!
‎Mulțumesc.
‎Și un biberon din geantă.
‎- Mă doare vezica. ‎- Vrei să țipe?
‎- Iisuse! ‎- Suntem în aceeași echipă. Dr. Jensen…
‎Știu, dar putem să fim ‎în aceeași echipă să-mi golesc vezica?
‎Nu pari să fii în echipa mea.
‎Suntem în aceeași echipă. ‎Dar am băut mult suc.
‎Nu vreau să creadă că avem probleme.
‎Avem!
‎„Putem crea o nouă realitate de acum.”
‎Doamne! Putem să începem de acum ‎ca să mă ușurez?
‎Du-te!
‎- Salut! ‎- La o parte!
‎Începem din prima. Bine.
‎- Da, știu, scumpo. ‎- E salvia albă? Da.
‎Chris?
‎Scuze, Lidia, am fost nesimțit.
‎- Bună, bebe! ‎- La mulți ani!
‎- Avem sângele pelerinilor! ‎- Ce bun! Dă-mi!
‎Nu, fetițo! Du-te la masă. ‎Se crede adultă.
‎Poftim, bătrâne.
‎Te-am rezolvat. Mai puternic.
‎Poftim!
‎- Sângele pelerinilor. ‎- Sangría, bătrâne. E vin, calmează-te.
‎Ascultați! Vreau să vă spun ceva.
‎Dacă mă ascultați puțin.
‎- Chris! ‎- Vă rog. Familie, atenție!
‎Repede! Îmi fierb cepele.
‎- Doamne! ‎- Anul acesta a fost dificil…
‎cu multe schimbări.
‎Adevărul e…
‎că s-ar putea ‎să nu mai fim împreună ca azi.
‎- Încetează! ‎- E adevărat și trebuie spus.
‎Da, de Ziua Recunoștinței acum,
‎trebuie să fim recunoscători ‎pentru ce avem.
‎Ridicați paharul cu sânge de ce-o fi!
‎La mulți ani familiei Morales ‎de Ziua Recunoștinței!
‎La mulți ani familiei Morales!
‎Așa. Mai bine ne sărbătorim pe noi,
‎decât pe colonizatorii ‎care au violat indigenii.
‎Așa este!
‎E o problemă ‎că vreau să devorez umplutura?
‎Atunci e un lucru bun că bunicul tău
‎ne cere să ne axăm pe noi,
‎să folosim ziua să fim recunoscători.
‎Să ne axăm pe asta?
‎Vă rog. Nu vreau ‎decât o Zi a Recunoștinței fericită.
‎Bună! La mulți ani!
‎De ce l-a invitat?
‎Nu știu. Poate din cauză că e fiul lui?
‎Poate fiindcă l-a ajutat pe bătrân? ‎Cum o face și cu tine.
‎Măcar tu ai un tată.
‎Nu dacă îi spun că nu plec la Paris.
‎Ce? Iar?
‎- Te hotărăști vreodată? ‎- Urma să lucrez cu Saraí.
‎Mi-a promis un vis și mi l-a răpit.
‎Amesteci afacerea cu plăcerea.
‎Ce faci cu avansul?
‎Au revoir. Adieu.
‎S-au dus.
‎Odată cu încrederea mea în femei superbe ‎care mânuiesc bine cuțite.
‎Iisuse!
‎Măcar ai grijă de bătrân. ‎Când îi spui lui taică-tu?
‎Nu azi.
‎Promiteți că nu scoateți o vorbă.
‎Nu față de bătrân, de tata, ‎nici măcar de Delfina.
‎E nevoie de o promisiune. Haideți!
‎- Hai! ‎- Hai!
‎Nu-i putem strica sărbătoarea bătrânului, ‎ar putea fi ultima aici.
‎Da? Așa.
‎Pariu pe 20 $ că se află până la desert.
‎Eu pariez că după.
‎Să nu te prefaci că nu-ți merge contul.
‎Haide!
‎Haideți! Mi-e foame! Să mâncăm!
‎Mama, unde sunt cartofii?
‎Tu și felurile tale de cartofi! Ia loc.
‎N-am făcut cartofi cârlionțați. ‎Poate la anul.
‎- Trebuia să-l încarci. ‎- Tu trebuia să-l verifici.
‎- Am discutat asta la plecare. ‎- Urma să-l verifici.
‎O s-o fac și pe asta.
‎Vino. Ia loc!
‎- Mersi. ‎- Ți-ai salutat mama?
‎Bună, n-am știut că ai fost invitată.
‎Enesto, de ce n-ai adus-o și pe Luz?
‎Nu începe.
‎Te urăște soția?
‎E într-o vacanță la schi. ‎Dar mersi de întrebare.
‎Și tu, scumpo? ‎Ai mai vandalizat vreo clădire?
‎- Am pus ochii pe câteva. ‎- Sunt sigur.
‎- Mor de foame. Putem mânca? ‎- Nu încă.
‎Ce-ar fi să ne luăm de mână,
‎să ne plecăm capetele ‎și să ținem un moment de liniște
‎ca să ne rugăm la oricare zeitate ‎în care credeți?
‎Lupita.
‎Noi tradiții, scumpule. Haide!
‎- Pot să particip? ‎- Scuze.
‎Bătrânul nu pare bine.
‎E bine. Uite cât e de iubit!
‎Cât durează un moment?
‎S-a terminat. Să ne înfruptăm!
‎Așteptați, păgânilor! Curcanul nu e gata.
‎Dar ne e foame!
‎Știu, dar e un întreg proces.
‎De ce nu ne spui pentru ce ești ‎recunoscătoare cât așteptăm?
‎Sunt recunoscătoare ‎pentru bunicul, TikTok,
‎că m-am înălțat cu un cm.
‎Și că o să primesc ‎o beretă pariziană de la Chris.
‎- La cine e salata? ‎- Nu până ajunge curcanul.
‎- E cumva Mariah Carey? ‎- Pe bune.
‎Lidia. Cum merge terapia de cuplu?
‎- Poftim? ‎- Terapie?
‎- Aveți probleme pe bune? ‎- Nu…
‎Voi plătiți lumea să vă asculte?
‎- Ce ridicol! ‎- Mamă!
‎Plătiți-mă pe mine, vă ascult mai bine.
‎Nu e o prostie.
‎Și sunt probleme de oameni normali.
‎O să mă repare și dr. Jensen a zis ‎că o repară și pe ea.
‎- Ador terapia. ‎- Putem să n-o pomenim la masă?
‎Nu e rușinos.
‎Femeile ar trebui să aibă grijă ‎de soții lor. Lupe știe asta, nu?
‎Tinerele de azi sunt prea independente.
‎- Poftim? ‎- Mamă!
‎Ce e?
‎Ești singură de 12 ani.
‎Nu a fost alegerea mea.
‎- Îmi pare rău. ‎- Cine urmărește ‎Burlacul?
‎Lidia?
‎Uneori, femeilor puternice le e greu ‎să dea drumul și să primească.
‎Să rămânem la subiect.
‎Scuze, Lupe. Nu știu la ce te referi.
‎Te referi la sex? Ne-ai văzut bebelușul?
‎Sex la masă?
‎Și statueta cu sâni?
‎Uneori trebuie să dai drumul ‎și să te supui.
‎Ai încredere că universul te va sprijini.
‎În experiența mea,
‎„universul” pleacă ‎în toiul nopții, așa că…
‎nu prea e de încredere.
‎Mă scuzați.
‎Ne scuzați.
‎Haide, iubito!
‎Răspund eu! Mă duc.
‎Da, sigur.
‎O să am nevoie de terapie după cină.
‎Nu doar pentru asta.
‎- La mulți ani de Ziua Recunoștinței! ‎- Bună, bătrâne!
‎Bătrâne! Mă ocup eu.
‎Te-am sunat.
‎Da.
‎Iau cina cu familia.
‎N-ar trebui să faci la fel?
‎Voiam să te văd și pe tine.
‎N-ai plecat la Paris.
‎Scuze, ai uitat că m-ai făcut să cred ‎că vom lucra împreună,
‎apoi mi-ai dat lumea peste cap,
‎în timp ce țineai o hârtie igienică?
‎Ai făcut-o. Ar trebui să pleci.
‎Dar lasă tarta.
‎Oferta e încă valabilă, ‎dacă vrei să lucrezi pentru mine.
‎Asta nu s-a schimbat.
‎- „Pentru” tine! ‎- Cu mine!
‎În bucătăria bunicilor, ‎pe care ai preluat-o mișelește.
‎Nu pot să cred!
‎Chris, te-ai gândit vreo secundă
‎că e o nebunie să fii supărat pe mine
‎că am acceptat o ocazie așa de rară, ‎fiindcă ai gătit acolo?
‎Nu doar am gătit acolo. ‎E munca de o viață a bunicului.
‎- Nu mai era al vostru. ‎- Nu contează.
‎Restaurantul e ca o fostă?
‎- N-o poate avea nimeni? ‎- Încetează!
‎Nu, serios.
‎Știi ce doare cel mai tare?
‎Asta a fost o victorie uriașă pentru mine.
‎Ar fi însemnat mult pentru mine ‎dacă înțelegeai.
‎Era viitorul meu.
‎Nu, e cățeaua de care ești obsedat
‎și căreia nu-i dai drumul ‎fiindcă te temi să faci o alegere.
‎Totul arată delicios.
‎Deci…
‎cum a fost terapia de cuplu?
‎Trădătoarea a adus tartă.
‎Nu fi nepoliticoasă. Îi așteptăm pe toți.
‎Cât se mai ceartă?
‎Cine o să ne întrețină?
‎Să fiu tată e tot ce am, Lidia.
‎Îți place să mă vezi în genunchi ‎în fața ta.
‎Nu, chiar nu-mi place, Erik.
‎E greu la muncă. Sunt epuizată.
‎Nu apuc să vă văd niciodată.
‎Îmi trebuie cineva ‎care să mă ajute cum am nevoie.
‎Lasă-mă să te ajut.
‎- Lasă-mă să te ajut, naibii. ‎- Luați pauză de la ceartă.
‎Trebuie să scot curcanul ‎cu atitudine pozitivă.
‎Bine?
‎- E tartă? ‎- De despărțire. Făcută de Saraí.
‎O să nimicesc pasărea asta!
‎Nu, trebuie să răsufle.
‎Să răsufle? Ce are? E obosită?
‎Nu vreau s-o privești, s-o atingi ‎sau să scoți o aripioară, da?
‎De fapt, luați cinci minute pauză.
‎Pentru ce?
‎Cinci minute?
‎N-am nevoie să mă cicălească Lidia ‎și pentru asta.
‎Ar trebui să-i spui tatălui tău ‎despre Paris.
‎- Să mă lase toți în pace. ‎- Da, te rog.
‎Nu te-a mai bătut de mult.
‎Și vreau să câștig un pariu…
‎Fosta mi-a adus o tartă
‎și arăta mai sexy ‎decât aveam nevoie atunci,
‎așa că nu.
‎N-o fac, nemernicilor.
‎Bine. Continuăm spectacolul ‎de Ziua Recunoștinței pentru bătrân?
‎Pentru bătrân.
‎Servim curcanul.
‎În sfârșit!
‎Voilà!
‎- E un curcan nemaipomenit. ‎- Da.
‎- A meritat. ‎- Asta o să decid eu.
‎Uite ce frumusețe!
‎De ce să pleci la Paris? ‎Ai o stea Michelin aici.
‎Fiindcă merită cinci stele Michelin
‎și se dau stele adevărate acolo. Nu?
‎Și comunitatea de aici îl apreciază. ‎Nu, fiule?
‎Desigur. Evaluările lui Chuey ‎de pe Yelp sunt preferatele mele.
‎Bine că talentul lui Chris
‎nu va mai fi irosit pe Chuey.
‎Chuey e un critic dur.
‎Sunt sigur. Spun doar că talentul lui ‎e irosit într-un restaurant cu taco.
‎Nu plec la Paris.
‎Ce ai spus?
‎- O să… ‎- Nu.
‎M-am gândit bine ‎și nu e momentul potrivit.
‎- Nu știm ce face bătrânul. ‎- Incredibil!
‎Aveam o înțelegere. ‎N-ai vrut să-l lași să plece.
‎- Eu? N-am știut. ‎- De parcă m-ai asculta!
‎- Bătrân încăpățânat! ‎- Ce te-a apucat?
‎Ce te deranjează?
‎- Dați-i ceva de mâncare! ‎- Erik, tu știi cum e.
‎Dacă nu sacrificăm destul ‎pentru familie, nu-l iubim.
‎Așa l-ai ținut pe Alejandro.
‎Așa încerci să mă ții pe mine. Pe Chris.
‎- De ce-l pomenești pe tata? ‎- Ernesto, te avertizez.
‎Te avertizez.
‎Tatăl tău încă ar fi aici
‎dacă el n-ar fi fost încăpățânat.
‎Iar începi?
‎Eu sunt vinovat? ‎Alejandro s-a întors să-și ajute tatăl.
‎Da, voia să stea, Casimiro.
‎Nu-l mai apăra, Beatriz. ‎A murit din cauza lui.
‎- Tata a murit în accident. ‎- De epuizare.
‎În accident.
‎A adormit la volan ‎fiindcă a muncit pe rupte
‎ca să salveze restaurantul.
‎Dar tu nu i-ai dat niciun răgaz
‎să-și urmeze visul, nu?
‎Ce i-ai spus?
‎„Nu-ți pierde vremea. ‎Nu faci bani cu asta.”
‎Oprește-te, unchiule.
‎Toți îl iubim pe bătrân ‎atât de mult, încât…
‎trebuie să sacrificăm orice ‎pentru el, și propria fericire, nu?
‎- Pentru că mereu ne-a fost alături. ‎- Da, nu ca tine.
‎Când am avut nevoie de tine, ai plecat.
‎Eu? Crezi că am plecat?
‎V-am ajutat pe toți trei ‎după ce v-a murit tatăl.
‎- Spune-le adevărul, Beatriz. ‎- Ce, mamă?
‎N-avem nevoie de banii lui.
‎M-ai luat de lângă tot ce iubesc.
‎- Te protejam. ‎- De ce nu ne-am întors?
‎El mi-a zis să n-o fac!
‎- „Nu vreau să-ți mai văd fața!” ‎- Încetează!
‎Nu accept așa ceva la masa mea!
‎Cu atâta lipsă de respect!
‎Așa te știu.
‎Ți-ai dat cuvântul, pleci la Paris.
‎Ba nu.
‎Mi-am dat cuvântul, da.
‎Voiam să lucrez cu fata iubită.
‎De unde să știi asta?
‎Știi ceva?
‎Nu-mi pasă.
‎Nimeni n-o să-mi mai spună cine sunt
‎sau ce să fac, nici tu, nici Saraí,
‎nici curcanul ăsta!
‎Mersi.
‎Mersi, Lupita. Stai jos.
‎Fiul meu are dreptate.
‎Nu sunt un sfânt.
‎Ana.
‎E adevărat ce a spus Ernesto.
‎Poate că nu i-am spus direct ‎să renunțe la visul său…
‎dar mereu i-am spus că familia…
‎e pe primul loc.
‎Și asta a făcut.
‎- Bătrâne… ‎- Nu, lasă-mă să termin.
‎Când am plecat din Mexic, ‎n-am vrut să vin.
‎Dar tata mi-a zis că asta trebuia să fac.
‎Să sacrific…
‎totul pentru familie.
‎Că asta fac bărbații.
‎Se sacrifică.
‎Să plec din Mexic…
‎fără Delfina…
‎fără băieții mei…
‎fără să știu…
‎dacă îi voi mai revedea ‎a fost cea mai grea decizie.
‎Dar a trebuit s-o fac.
‎Ultima oară când l-am văzut pe tata…
‎stând pe calul lui…
‎purtând pălăria și cizmele de cowboy…
‎Era foarte mândru.
‎M-a învățat cum știa el…
‎cum își iubea familia.
‎Și am încercat să-mi iubesc fiii…
‎așa cum știu.
‎Contul meu e ConGanasAna.
‎Ana, erai prea mică să înțelegi ‎ce se petrecea cu tatăl tău…
‎și m-am simțit responsabilă.
‎Nu, mamă.
‎Nu spune asta.
‎Ascultă…
‎mulțumesc.
‎Mulțumesc, mamă.
‎Că mi-ai fost mamă și tată.
‎Nu vorbești despre tatăl tău la terapie.
‎Tu nu vorbești despre mama ta.
‎Cred că ar trebui ‎să rămâi în LA câteva zile.
‎Familia ta are nevoie de tine.
‎Și tu ești familia mea.
‎Desigur.
‎Cred că poate ne trebuie…
‎puțin spațiu vreo două zile.
‎Spațiu?
‎Doar vreo două zile.
‎Nu e pentru tine. Doar…
‎Știu, trebuie să…
‎Dacă asta ai nevoie.
‎Doar vreo două zile.
‎Bine.
‎Mulțumit de dat și de primit?
‎Mulțumesc.
‎Să nu te simți obligat,
‎dar poți rămâne cât vrei.
‎Mă gândeam
‎Ce-ar fi să stau până la audiere?
‎Aș vrea să stau o vreme cu tine.
‎Ce e gălăgia aia?
‎TikTok-ul meu. Uite!
‎Bătrâne!
‎Asta ai făcut toată ziua?
‎Subtitrarea: Ramona Coman