ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
-Привіт. -Привіт!
От паскуди.
Це злочинна нетерпимість!
Не знаю, Керол, зв'яжи мене з начальником дільниці!
На що ти дивишся?
Якого хріна!
Я бачила творчість.
ВОЛОДАРКА НЕТРІВ
-Дуже на тебе схоже. -Очі достоту як твої.
Мені подобається техніка штрихування. Чудова робота художника.
Зозулько, чому цей малюнок схожий на твої?
Хочу прояснити, що ми тут ні до чого.
Ага. То як нам це припинити?
Чи…
допоможуть 20 штук це прибрати?
-Сто штук. -Двісті.
-Мільйон! -Подорослішай.
Ні? Ясно. Забагато.
Тату, що скажеш?
Кріс діло каже. Мільйон або нічого.
Ясно, це була погана ідея.
Нащо пропонувати, якщо не торгуєшся?
Сеньйоре, 20 000 — це купа грошей.
На чверть мексиканка.
Так.
Міс Кастро…
Так?
Хочемо чесного викупу.
Відкриваючи ресторан, ви очікуєте заробити втричі більше за оренду?
Мій батько заслуговує на викуп на основі прогнозованого доходу чи ніякої угоди.
Або флаєрами ми не обмежимося.
Можемо розказати, як ви вкрали такерію в старого.
Мене звати Касіміро Моралес. Я чесний чоловік.
Я володів такерією «У мами Фіни» в Бойл-Гайтс понад 30 років.
Завтра в мене ще одне інтерв'ю. Я певен, їм цікаво буде дізнатися про вас…
і послухати нашу прекрасну історію.
Добре.
Два відсотки прогнозованого валового доходу за перший рік.
І щоб більше без цього.
Па-па.
Два відсотки — це багато грошей, босе.
Вибач за запізнення.
Я вже тут. Вибач.
Ще раз вибач.
Гей.
Я вже тут, мамусю.
-Ти не повіриш. -Надіюся, новини гарні.
-Ти спізнився на годину. -Дуже гарні.
Вівіан заплатить нам за мовчання.
-Ти був «У мами Фіни»? -Так.
Діду потрібна допомога із закриттям.
-А Кріса й Ани не було? -Були, але…
Це мій альбом для замальовок? Що? Де ти його знайшла?
Може, наступного разу даси їм самим усе владнати?
Бо Діду треба звикати.
Чому я перестав малювати?
-«Еріку, я тебе ненавиджу. Це кінець». -Що?
Це твій старий альбом.
Блін. Нагадує мені про минуле.
«Бажаю щастя із Джазмін. Побачимося ніколи».
Бляха!
Боже, скільки разів ми розходилися?
Занадто багато.
Але знаєш що?
-Ти не могла встояти перед цим усім. -Фу, збочинець. Відчепися.
Збирай речі, бовдуре.
Де коробка «беремо»? Ці ми беремо точно.
-Усі? -Так!
Котику, як «Рейдерс» мають перемагати без моїх щасливих футболок?
Мувінгова компанія дає мало місця, беремо тільки необхідне.
Це футболки. У них можна загорнути маля.
Можемо не гризтися через футболку? Усе це треба спакувати до завтра.
-А ти спізнився. Я сама… -Твоя правда. Ти знову маєш рацію.
Так, моя правда.
«Рейдерс» усе одно не виграють.
Це можеш повторити.
Залишу їх тут, ми ж колись повернемося.
Повернемося?
Так.
Коли моя жіночка стане знаменитою й успішною,
а моя книжкова програма — національною.
Переїдемо в Беверлі-Гіллз?
Еріку, у мене робота в Затоці.
Там я робитиму кар'єру. Там ми…
почнемо наше життя. Ти, я, Пампушка, пам'ятаєш?
Це назавжди. Я думала, це зрозуміло.
Тоді я точно беру свої футболки, книжки, велосипед і…
-Ми не можемо взяти все цього разу… -Треба знайти місце!
Я забув. Обіцяв Крісу подивитися на фургон для такерії.
Куди ти зібрався? Ти серйозно?
Нічого.
Усе добре.
Ми не… Ми записані до Сінді.
Ну, Сінді на лікарняному.
Єссіко, нам потрібна допомога.
Ми вже шість днів живемо без води.
Ми всі пропахлися потом!
Мамо! Я миюся в Діда.
Я миюся… у Діда.
Ваш домовласник вимкнув воду й газ одночасно на кілька днів?
І цей сучий син не відповідає на мої дзвінки.
Боягузливий пан Картоплина.
-Вам потрібна юридична допомога? -Ні.
Ми шукаємо житло в одному з нових доступних житлових комплексів.
-Ана сказала… -Сеньйоро, черга довжелезна.
На роки!
Ано.
-Скажи щось. -Мамо.
Не дай бог, твого діда вишлють у Мексику
і тобі ніде буде мити свою дупу.
А ти відмовляєшся працювати на перебудовників.
-Мамо. -Чорт забирай.
Єссіко.
Будь ласка.
Можеш нас виручити?
Я б хотіла. Та я не можу просувати в черзі абикого.
Абикого?
Ясно.
Я зрозуміла.
Але ми не абихто.
Єссіко, ми ж сім'я!
О, тепер ми сім'я?
А весь той час я була просто «чорною дівчиною Ани»?
Єссіко, пробач мені.
Я трохи різка.
Але з роками я стала свідомішою.
Прийти сюди просити про допомогу було нелегко.
І для мене, і для Ани.
Але, будь ласка,
не карай її за гріхи її матері.
Гляну, що можу зробити.
Але лише заради Наєлі.
Дякую, серденько.
Я не перебільшую, Сарай Дам'ян, мабуть, одна з наймолодших шеф-кухарів
на обкладинці Bon Appetit.
-Серйозно? -А цей фургон, Чічіло, просто відпад.
Він новаторський, доступний, у нього нема домовласника.
Друге життя для «У мами Фіни».
Саме так! Діду, ми на одній хвилі.
Коли виграєш суд, а ти виграєш, буде тобі «У мами Фіни».
Уяви собі, Діду. «У мами Фіни» у Веніс на обід.
У Лонг-Біч на вечерю.
-У центрі на клубну тусовку. -Так!
«У мами Фіни» на пляжі? Мені подобається.
Я радий, бо я вже дістав нам фургон, і ми візьмемо його на тест-драйв.
Наступний!
Замовляти будете?
Так. Вибач.
-Ти ж Сарай? -Власною персоною.
Мені два тако з кониками та свинячі ноги.
Мої улюблені.
Свинячі ноги, Діду? Серйозно?
-Хочеш побачення з унітазом? -Еріку, будь ласка!
-Пробач йому. -Та ні.
Може, скуштуєш і припиниш язвити?
Добре.
-Тепер мені подобаються жучки. -Авжеж, язвочко.
-Що? -Вибач.
Стривайте. Ви з «У мами Фіни».
Так.
«У мами Фіни». Це ми. Звідки ти знаєш?
Вражаючий кулінарний тур? Стаття з LA Times була всюди.
Я мусила вас зацінити.
А ваші чилакіле з чорним моле…
божественні!
Майже як у моєї бабці.
Але не настільки.
Знаєте що? Я пригощаю.
-Що? Добре. -Так.
Скуштуйте всі наші фірмові страви!
Дуже дякуємо.
Смачного!
Власне, ми хочемо відкрити фургон.
-Можеш щось порадити? -Так, залюбки.
Візьми мій номер, зв'яжешся зі мною, поговоримо про фургони.
Так і зробимо, бо я люблю фургони.
Я люблю фургони, тож це добре. Дякую, Сарай.
Подивися на себе.
Рада, що ти передумала й зустрілася зі мною.
Знаю, звучить, ніби я цілую тобі зад,
але твої роботи прекрасні, Ано.
Так приємно бачити дійсно талановитих людей,
коли інші люди багатіють на музеях морозива.
Дуже дякую.
Я дуже це ціную. Але що я можу зробити для рекламного агентства?
-Я ж вулична художниця. -Саме так.
Ти антикапіталістка.
У дупу чоловіків, ні жадобі, люди над прибутком, так?
Ну, так.
Що я можу сказати? Я брудна соціалістка.
Слухай,
брудні соціалісти — якраз для мого клієнта.
Я б не мала це розголошувати,
але сприйми це за мою велику віру в тебе.
Клієнт — Nike.
Хочу використати твою роботу в кампанії з продажу нової лінійки кортезів.
Але хіба вони не змушують пакистанських дітей шити їм взуття чи щось таке?
Nike пообіцяв пожертвувати 40 млн доларів
на боротьбу з расизмом у США.
Це… цікаво.
Слухай, мені треба трохи подумати.
Звісно. Але якщо хтось і отримає їхні гроші,
хай це будуть маргіналізовані люди без будь-яких пільг.
Так. Це переконливий аргумент.
Усе ж хочу подумати.
Коли будете готові.
Хочеш відвідати нову виставку?
-Хіба тобі не треба на роботу? -Я краще прогуляю.
Ходімо.
Добре.
-Можна я доїм тістечко? -Так.
Доїдай, воно дороге.
Два тако аль-пастор,
трохи чипсів і сальса…
Замовлення готове!
-Дякую. -Розкажи про нас друзям.
Де, кажеш, ти взяв цей фургон?
Якщо тобі так цікаво, то в дуже успішного бізнесмена.
-Ну, добре. У Чуя. -Що?
У Чуя?
Усе гаразд, до роботи. У нас є замовлення.
Які замовлення? Аж від двох людей?
Мені тут нічим дихати. Господи.
Мені треба вийти на свіже повітря.
Ми перегріваємо фургон. Я вимкну гриль, щоб дим розвіявся.
Не знаю, як ти купив це лайно?
Чого ти, Діду. У нас є плита, яка працює. Це дуже дешево…
Привіт. Вибачте за спізнення.
Привіт! Ти…
Ти прийшла.
Ласкаво просимо до фургона. Що скажеш?
Тут…
Тут гарно.
Безсумнівно.
-Скільки ти за це заплатив? -Ще не купив.
-Поки що взяли на пробу. -Слава богу.
Мене судомить від одного погляду на цю штуку.
Це нічого, якщо отримаєш бустерну дозу,
цього вистачить на десять… Що тобі запропонувати…
поїсти? Що завгодно. Серйозно, пригощаємо.
Оцінку санінспекції та фасольку на гарнір, будь ласка.
Фасольку!
Фасольку йому.
Знаєте що? Дозвольте я…
Дозвольте мені.
З вашого дозволу, сеньйоре. Ви вже тут дуже довго.
Ваші люди чекають надворі.
Хіба я не власник цього фудтраку?
Вона знає, але вийди, щоб ми…
-Крісе! Накладай. -До роботи.
Вибач.
Нічого.
Чому ми так близько?
Звідси видно, скільки разів художник замальовував свої помилки.
Усі чорнові ескізи, пропущені позначки.
Усі колишні історії картини.
Але…
Звідси
виглядає як ідеальний остаточний варіант.
Стільки всього приховано.
Як на службовицю ти добре розбираєшся в мистецтві. Особливо коричневому.
-Це точно намалював білий. -Що?
Я знаю.
Знаєш,
може, це проблематично, але…
я не брехатиму,
картина дуже гарна.
Їй чогось бракує.
Чого?
Тебе.
-Ано, усе гаразд? -Так, я думала, ти цього хотіла.
Почекай, Ано.
-Ти плачеш. -Що?
-О боже, вибач. -Та нічого.
Вибач.
Мені треба йти.
Знаю, що маємо збирати речі. Діду та Крісу потрібна моя допомога.
Прийду додому, щойно продам кілька… тако!
Ти потрібен їм?
Ми їдемо завтра вранці.
Знаєш, це нічого. Я сама закінчу та поїду собі.
Перестань, ти мене не кинеш.
Та і як ти збираєшся все спакувати без цих м'язів?
Не хвилюйся. Знайду собі інші м'язи. Це не так важко.
Справді? Ти отак просто покинеш свого красеня?
Не тебе, свинтусе.
Алло?
Якого чорта?
Ні, запах іде не знадвору!
Чого ти тут?
-Це ж інтерв'ю, тату. -Моє інтерв'ю?
Воно завтра!
Витік газу!
Приходьте завтра.
-Я зачиняю цю фігню. -Не знімайте.
Що це таке?
Нічого!
Це сиквел «У мами Фіни», коли ми зі всім розберемося.
У тебе що, залежність викидати гроші на вітер?
Ні! Він інвестує у свою сім'ю.
Це в тебе залежність відвертатися від нас!
Я ж тут. Допомагаю.
Усе, тут нема на що дивитися. Ідіть собі.
Вистава скінчилася, забирайтеся звідси, ідіть собі.
Ось із чим він залишиться?
За шість місяців, якщо ти поїдеш?
Ти маєш його відпустити.
Його ніхто не тримає проти його волі.
Але через тебе він вірить,
що треба жертвувати всім заради родини, якщо її любиш.
Я йому такого не казав.
Він геть як мій брат.
Любить тебе так сильно, що готовий іти на жертви,
відмовлятися від своїх мрій.
Заради тебе.
Будь ласка, тату, серйозно…
Відпусти його.
Добре.
У мене є диплом магістра-інженера з Калтеху.
Справді?
Ти що, мені не віриш? Расист.
Моя мама приїхала сюди з Оахаки працювати на кухні,
щоб мене це оминуло.
А дивлячись на неї, я закохалася в кухарство.
Вона ще не зрозуміла, що це не її провал.
Ти диви, у нас є ще дещо спільне.
Ми обоє розчарували своїх батьків. Ми в клубі розчарування.
Але у вас усе нормально? Краще?
Так, вона досі шле мені вакансії в «Теслі», але думаю, потрохи звикає.
Ага.
Чесно, дякую, що прийшла.
Я дуже це ціную.
Якби не ти, я б передчасно кремував свого дідуся.
Було весело. Ви нагадали мені, як сильно я хочу стаціонарного закладу.
Мені дуже бракує постійного місця.
Ага, певен, що й мені бракуватиме.
-Ну, побачимося, так? -Дякую дуже…
-Ще раз, дуже дякую. -Звісно.
Що сталося?
Нічого.
Нині я плакала одній красуні в рот під час поцілунку.
Як?
Як так вийшло?
І це ще не найгірше, Діду.
Це була співбесіда на роботу.
За яку дуже добре платять.
Просто…
Уранці я бачила Єссіку, і в мене було таке відчуття…
У нас усіх бувають миті кохання…
Діду, будь ласка.
Усе нормально.
Мені не потрібна наставницька розмова про кохання.
Я просто…
Я переживаю, що запорола можливість заробити грубі гроші.
Знаю, що ця дівчина працює на буржуазну компанію, та вона в темі.
Це була б гарна робота. Гроші. Для мами, для тебе.
Серденько, не хвилюйся про свого дідуся. Мені нічого не треба. Я дбаю про тебе.
Дбаєш, Діду, але знаєш що?
Уже час мені дбати про тебе.
Ох, люба.
Ні, Діду. Я тобі потрібна.
Послухай, що буде, коли заклад зачиниться, а гроші перестануть надходити?
Коли скінчаться гроші Вівіан?
Коли судові збори зростатимуть,
а дядько Ернесто заб'є на це все
і більше не даватиме нам грошей?
Я можу допомогти тобі, Діду. Дійсно допомогти, нарешті.
Моє золотце.
Діду, я тобі допомагатиму.
Не хвилюйся. Я повернув фургон Чую.
Знаю, що сьогодні все пройшло не дуже,
але думаю, ми отримали цінні уроки.
Урок номер один: ніколи не довіряти Чую.
І все. Це всі уроки, у принципі.
Правда, Сарай чудова? Найкраща.
Вона вже порадила мені, які фургони подивитися.
Я більше не можу.
-З мене годі. -З тебе годі?
Що це значить? З нас не годі.
Діду, ми ж хотіли продавати тако на пляжі, пам'ятаєш?
Вітерець з океану, карнітас,
на тобі танга, як ти обіцяв.
Коли закриємося, це все.
Живи своє життя. Їдь у Париж.
То що це? Проганяльна листівка?
Тепер ясно. Ти мене розігруєш. Ти пранкер.
Без жартів. Це 20 000 доларів, які ти вклав в «У мами Фіни».
Усе гаразд, Діду?
Пахне пригорілим тостом? Поглянь на мій палець. Ти…
Не дуркуй.
Це гроші, які я тобі винен. Їх поки нема, бо та жінка ще не заплатила.
Бери. І тікай з Бойл-Гайтс.
Стань великим шеф-кухарем, якого поважатиме весь світ.
Робота зі
зламаним старим чоловіком…
не дасть майбутнього.
Діду, що ти таке верзеш?
Я йду!
І ти йди собі! «У мами Фіни» більше немає.
Я не хочу твого уявного чека. Ясно?
Не відмовлюся ні від твого спадку, ні від «У мами Фіни» і тобі не дозволю!
Алло, Ано.
Брі, привіт.
Слухай, мені дуже прикро за сьогодні. Я просто…
-Я дещо переживаю. -Дівчинко, не треба.
Не хвилюйся через це.
Я це проходила.
Точно?
Так, звісно.
Узагалі-то це я налажала, поставивши тебе в таке становище.
Просто ти дуже приваблива, мала.
Добре…
Я також хотіла спитати,
чи пропозиція роботи досі в силі…
-Бо я б хотіла, аби мене розглянули. -О, це добре.
Бо я вже подала твою кандидатуру.
Справді?
Чудово.
Дякую, це прекрасно.
І, Брі,
ти не пошкодуєш.
Я знаю.
Добре.
Бувай.
Мої пригоди на мобільній кухні, мабуть, добігають кінця.
Що? Капітулянт.
Гаразд, по заслузі.
А зараз я зроблю те, що мав би зробити раніше,
і запрошу тебе на побачення.
Інакше я точно капітулянт.
Може, підемо кудись не у фургоні?
Блін, вибач. Фургон дарує мені естетичну насолоду.
Тобі, певно, важко спати.
Хіба що ти там живеш. Якщо так, я не засуджую.
Ти завжди такий банальний?
Іноді я дрімаю.
То це «так»? Банальний тебе влаштовує?
-Мені треба працювати, Крісе. -Звісно.
Добре.
Усе як по маслу!
Знайшла місце для моїх футболок?
Ні. Власне, я віддала їх перевізнику.
Він зробив мені знижку,
але не через футболки.
Нічого, хай забирає. Бо…
у мене є нова.
Розміру Пампушки.
-Щоб вона не забула своє коріння. -Ну…
Каже, що вони йому тісні на м'язах.
-Тісні на м'язах? -Ага, він великий.
Ходи сюди.
Ти готова до «назавжди»?
А ти?
Так.
Їдьмо.
Ай.
Дельфіно, ми їдемо! У нас є новий дім. Готова, мамусю?
Ти про що? Затока не готова до нас.
Твоя правда. Затока не готова!
-Зупиняємося? -О боже…
Переклад субтитрів: Галина Шрам