—Sköt dig nu, Clean. —Jag jobbar på det.
Jag söker fortfarande svar. Jag kan bara inte frågorna längre.
Jag vet bara att det finns för mycket där ute.
Ett hav av smuts.
En oändlig anstormning av fulhet.
Fördärv. Plast.
Billig skit som täpper igen våra hjärnor—
—täpper till avloppen, förgiftar vårt vatten, gör oss till skit.
Vart tar allt vägen?
Jag har blod på mina händer. Jag är besudlad.
Jag är smutsig.
Hur mycket jag än försöker kan jag inte tvätta bort det förflutna.
Kom hit.
Travis.
Missbrukare. Jag skadades i det militära.
De gav mig tabletter. Jag fortsatte ta dem.
Tills jag inte kunde tänka på nåt annat.
Sen en dag stängde de av kranen.
Jag blev så sjuk... Mina ben rätade inte ut sig.
Men det fysiska var inget mot det som pågick här uppe.
—En bra dos är svårslagen. —Gatorna var fulla av bra heroin.
Kicken av våld är bättre än heroin.
Bättre än ladd. Bättre än fribas.
Meth, crack.
Om du har tur låter det dig tända av så här.
Det gäller att städa upp på min sida av gatan och sen släppa det.
Så jag kan vara av maximal nytta där mina fötter är.
Precis under mig. Här. Nu.
Varför återvänder vi till den tomma plats som vi jämt återvänder till?
Den misshandlade hunden som behöver sin ägare.
Den dumpade älskaren full av hopp.
En misslyckad far—
—som svek sitt barn.
För många av dessa djur är tiden snart ute.
Hey. Din mormor missade mötet. Jag tänkte att du behövde lunch.
Folk kommer börja säga att jag är din pappa. Låt mig gissa.
Det är bra för dig.
Har du funderat på att äta fisk? Bara som omväxling.
Fiskar är lortiga. Vill du inte ha så slutar jag komma med det.
Nej, vänta. Jag har nåt.
Jag brukade göra såna här till mina föräldrar före olyckan.
Är det till mig?
Det är ett tacksamhetsarmband.
—Gå nu. Du missar bussen. —Hej då.
Vänta, snälla, jag kommer!
PANTBANK
Jävlar. Det är jävligt kallt där ute, va?
Jag kan ställa mina jävla klockor efter dig.
Vad har du här i dag?
Åh, jävlar! En jävla Electrolux 30. Jag har inte sett en sån på åratal.
Jag byggde om sladdvindan, fixade nya slangar och bytte kontakt.
—Du kan kolla den. —Jag litar på att den funkar.
Jag ger dig 45 dollar för den.
—Tack. —Bra jobbat, mannen.
Tror du inte att jag vet det? — Jag får se på det med pistolgrepp.
Om du inte ser vad som händer så måste du ha fel på ögonen.
—Jag får det där borta. —Det här?
Nej, inte det. Det med pistolgrepp.
—Nej, vänta där. Jag kommer nu. —Det kostar 300.
300? Det står 250 på lappen.
—Hej. Hur är det? —Vad har du för begagnat?
Tre i dag.
Fula som fan. Du kanske kan ge dem nytt liv.
—Halva priset för allmännyttan. —Det är snällt av dig.
—Var är min donut? —Jag åt precis upp den.
Jag köper en åt dig nästa gång. Jag lovar.
Hey. Låt mig gissa.
Hej då.
—Vad händer? Ska du till skolan? —Jag måste till bussen.
—Var är dina fötter? —Under mig.
Vad sa du?
Lägg av. Precis här under mig.
Det är min uppgift att påminna dig om—
—att om man väljer att tiga så väljer man ändå.
Det är upp till dig.
Vi gör jobbet. Och så är det.
De flesta som jag är sponsor för har svårt att jobba.
De vill inte se vad de gjorde, de vill inte fixa det.
De vill bara lämna röran som de ställde till med.
Sopa det under matten och hoppas att det försvinner.
Men du...du har en annan slags sjuka.
Det är inte jobbet som är problemet.
Det är att släppa taget.
Vissa saker kan man aldrig städa upp hur mycket man än försöker.
Vad händer då?
Du hittar ett sätt att sluta fred med dem.
Annars krigar de med dig.
Du måste lita på den här planen. Vara en krigare för Gud.
Dela denna förpliktelse med oss. Ropa ut det.
Jag är en krigare som tjänar en mäktig gud. Här är jag!
Där är min kille.
Bönens kraft är min granat.
Här är jag. Och jag ska stå för frälsningen av allt.
Läget, mannen?
Så jävla pinsamt.
Vill du att jag ska hämta honom?
Nej. Låt honom få det ur kroppen.
—Yo. —Yo!
Vänta lite.
Nya nedskärningar. Vi måste utöka din runda lite.
—Ledsen, chefen. —Det är lugnt.
—Hey. Vad händer? Ingen skola? —Bussen kom inte.
—Kom den inte? —De har slutat köra till vårt område.
—Kan inte din mormor köra dig? —Hennes bil funkar inte.
—Det är lugnt, jag kan gå. —Du kan gå, va?
—Saknar du folk? —Vad?
Jag ser dig alltid ensam. Saknar du att vara bland folk?
Jag är bland folk.
Det verkar bara som att du inte vill vara ensam.
—Som om du vill ha en tjej och så. —Nej, jag är inte så bra på sånt.
Ja...
Vi ses sen. Sköt om er nu. Vi ses när jag kommer hem.
—Du är sen. —Ja, mitt fel.
Vi måste jobba. Du är i tjänst.
Jag vill kanske inte lukta fisk i kväll.
Det är lukten av framgång.
Vad har du? En kvar? Jag gör det.
Tolv.
Vi är fem kort.
—Jävla gulingar. —Ja, jävla kinesjävlar!
—Fem av 200 är inte skit. —Inte?
Det är inte skit.
Din farfar Michael Sr brukade säga:
"Låter man de små grejerna passera så blir man misslyckad."
Okej, pappa.
Okej.
Sätt Mikey i arbete.
KOMBINATION = SNÖRENAS ORDNING I ARMBANDET
—Hennes buss går inte här längre. —Hon är inte din dotter.
Blanda inte ihop saker och ting.
Vi behöver ingen som räddar henne.
Jag försöker bara rädda mig själv.
Det här stället. Förut bodde det familjer i alla hus på den här gatan.
Man hörde deras barn skratta jämt.
Det var som musik.
Jag såg dig måla de övergivna husen.
Du är en bra karl.
Nej, ma'am.
Jag köpte en sån cykel till min dotter. Hon var vild.
Hon tvingade mig ta av stödhjulen efter en vecka.
Jag frågade om hon var säker. Hon sa: "Du har ju bara två hjul, pappa."
Jag plockade grus ur hennes knän och satte på plåster varje kväll.
Och jag tvättade bort blodet från hennes skolkläder.
Hon brydde sig inte, hon bara älskade det.
Ja, jag kan se henne cykla.
Hon trampade som besatt med håret bakom sig.
Med hennes tandlösa lilla leende.
Hon sa: "Jag vill cykla som du, pappa."
Fy fan...
Du gjorde nåt bra.
Jesus sa: "Ge dem något att äta."
De svarade: "Vi har bara fem bröd och två fiskar här."
Han sa: "Hämta hit dem till mig."
Sedan befallde han folket att slå sig ner i gräset.
Han tog de fem bröden och de två fiskarna och såg upp mot himlen.
Och han välsignade och bröt och gav bröden till lärjungarna.
Och alla åt och blev mätta.
Och de fyllde tolv korgar med brödbitarna som blev kvar.
Och de som åt—
—var omkring fem tusen män.
Förutom kvinnor och barn.
—Detta är Jesu Kristi sanning. —Gud vare lovad.
—Få hit de där lådorna. —Marcus, sluta tjafsa.
Jag ska se vad vi har fått.
Michael.
Min far Michael Sr brukade tvinga mig att rensa de här.
Det vidrigaste jobbet i affären.
De jävla inälvorna ruttnar så fort de kommer ut i luften.
Förut hatade jag den lukten.
Jag vande mig vid den.
Titta.
Fem kort. Kolla er våg.
Rensa nu den jävla bläckfisken.
Beklagar lukten.
Jag är van vid det.
Skickade de ut dig hit helt själv?
Nedskärningar.
—Här. —Jag har slutat.
Vi måste göra allting själva nuförtiden, va?
—Här. För ditt besvär. —Det är lugnt.
—Var rädd om dig. —Du med.
Vad fan...?
Nej, låt mig vara!
Nita honom!
Vad glor du på?
Jag frågade om du har nåt jävla fel på ögonen.
Hej, älskling.
Du kan må illa, men du vänjer dig. Risken är liten att bli beroende.
Kliniken förnyar receptet så länge smärtan kvarstår.
Nej, jag vill inte ha det.
Jag vete fan vad som drabbade dig, men det är ett under att du kan gå.
Då menar jag dina skador före den här incidenten.
Ta medicinen.
Nej tack.
Chefen. Det är advokaterna.
Du får inte jobba på två veckor. Vårt ansvar.
Ring när du kan köra.
De låter mig inte jobba.
De pratar om ansvar.
Advokater.
Vad gör jag?
Jag vet inte. Kanske bara...går ett tag.
—Hey. —Hey.
—Vad händer? Det är kallt. —Mormor är inte hemma.
Jag glömde min nyckel där inne.
—Är du hungrig? —Kyckling?
Kyckling? Ja.
Jag trodde att nåt hemskt kunde ha hänt.
Jag sa att jag trodde att nåt hemskt kunde ha hänt.
Nej, jag är okej.
Jag är okej.
Är du klar?
Jag klarar det.
—Hur är det i skolan? —Tråkigt.
Tråkigt? Vet du vad som är tråkigt?
Att inte kunna läsa. Det är tråkigt.
Jag kan läsa.
Rör inte det där!
Fentanyl är det vanligaste medlet vid drogöverdoser i USA.
—Och han gör mål! —Ja!
Hey! Ditt lag vinner.
Jag pratar med dig.
Mikey!
Tror du att de där niggrerna är din familj?
En tönt som du får hänga med dem bara för att de vet att din far är kungen!
Skit ner dig!
Jaså? Vill du sticka mig? Varsågod, lille prins.
—Gör det. Gör dig själv till man. —Nu skiter jag i det här!
Jag har fått nog, pappa!
Okej, Kanye.
Se dig själv i spegeljäveln!
Vad behöver du?
Det börjar bli sent.
—Du är inte min far. —Din mormor blir orolig.
Är du döv, din jävel? Stick härifrån.
Trippigt, du. Seriöst, du? Hon sa att hon var upptagen. Vad är det?
Yo, Oz!
Där är han, min bästa kompis.
Läget, baby? I tid som vanligt.
—Vad har du här nu då? —Jag har en förstärkare.
Åh, jävlar. Det är en Alpine 450.
Det var tryck i den här skiten. Hade 18—tumswoofers och typ...
Ja, jag gillar sån här skit.
Gångjärnen i biljäveln skakade loss.
Yo, Clean.
Du har lite mer jobb att göra.
Demoner.
Demoner, mannen.
Jag menar inte de med horn och sånt. De jävlarna skrämmer inte mig.
Jag menar de som dyker upp klockan fyra på morgonen.
De som man inte ser. Men de är där.
De sitter på sängkanten. De sitter där och talar till dig.
De säger att du inte är ett skit och att du är sämre än skit.
De säger att du inte kan bli nåt, att du inte kan göra nåt—
—eller hjälpa nån som du bryr dig om.
Utom att såra alla på samma sätt som du sårat alla som brytt sig om dig.
Ja, det är de demonerna jag menar. De jävlarna.
—Jag känner igen dig. —Det tror jag inte.
Nej, jag glömmer aldrig ett ansikte. Du ser väldigt bekant ut.
Nej.
Du är han med rörtången.
Fader, jag försöker lära honom principer.
Hårt arbete, disciplin...familj.
Jag har bara velat lära min son att bli en man.
Men jag sviker honom, fader.
Jag sviker.
Det är alla fäders lott att oroa sig för sina barn.
Om Gud kan frälsa de värsta bland oss—
—så visar han säkert dig och din son den rätta vägen.
Håll ut.
Läget?
Läget, Dianda?
Fan, tjejen, du är vild.
Vad är det? Vi har stängt.
Jag sa att vi har stängt.
—Då måste jag öppna stället. —Va?
Han blir helt återställd.
Men om han inte opereras nu kan de kosmetiska följderna bli stora.
Han kommer kanske aldrig att kunna tala ordentligt igen.
Han behöver en riktig läkare.
Låt det vara. Låt honom komma ihåg det.
Han med rörtången har bott på gatan i åtta år. Inget på honom före det.
Han är soptömmare.
Soptömmare?
De ser ut att ha fått bråttom iväg. Mitt folk letar redan efter bilen.
Vi fixar det.
Döda flickan och tanten först. Så han ser.
Gör det blodigt.
Det är inte ditt fel.
Fan.
Vänd dig hitåt. Titta framåt.
Jävlar.
Han rapporterar det inte.
Jävlar!
—Vad gör du? —Han är med dem.
Vi kommer behöva en ny bil.
Chefen. Vi tog honom nästan.
Nu vet vi att han är norröver. Vi har folk som spanar överallt nu.
Seven Hectors gäng. De ringer när det är gjort.
—Jag måste på toa. —Du får vänta.
Nej, jag måste kissa.
Jag följer med henne.
Jag står utanför entrén om tre minuter. Okej?
—Se dig för! —Förlåt.
Fan.
Hey! Såg du det där? Prova så då, ditt jävla as!
Fan.
Dianda, dörren!
Förlåt.
Lilla ängel?
Nej. Älskling? Älskling?
Varför?
Nej, nej, nej, älskling.
Älskling, vakna.
Herregud.
Förlåt mig.
Det är inte ditt fel.
Gode Gud, nej!
Herregud.
Gud! Varför?!
Gud i himmelen...!
Vi kan aldrig åka hem.
Du gjorde det här.
Jag ska rätta till det.
Kommer du tillbaka?
Ja.
Tack.
GENESE STREET SYD
—Du kan gå till snuten. —De är med honom.
Kör då. Börja om. Ni allihop.
De hittar oss. De hittar dem.
—Det här är till flickan. —Du kan ge henne det själv.
—Det slutar inte. —Hur vet du det?
För jag hade inte slutat.
Du sa att jag skulle hitta ett sätt att sluta fred.
Det gjorde jag.
Där är han. Enmans—amazonen.
Vad har du i väskan till mig?
—Jag köper i dag. —Okej.
Vad behöver du?
—Hemförsvar? —Jakt.
—Jaktsäsongen är slut. —Inte än.
—Jag behöver ta med vapnet nu. —Vill du ta med det nu?
—Med hagelgevär slipper man vänta. —Jag får se på det med pistolgrepp.
Det är undanlagt. Men jag har nåt till dig.
Det här kom i dag.
Inga nummer. Och det är billigt.
Det dödar en björnjävel.
—Hur mycket för signalpistolen? —Den bjuder jag på, mannen.
Min kompis.
Du sliter upp ett hål i min matta.
—Ja? —De är borta.
Vet du vems kort du drog? Det är Carlos kille från Chi—Town.
—Vad fan yrar du om? —Han som försvann.
Du skickade mig för att döda den jävla liemannen.
Vad?
Soptömmaren. Han har inte alltid varit soptömmare.
Ja?
Vem är det här?
Hur fick du det här numret?
På samma sätt som jag fick din adress.
Boom.
Lugn nu. Kom här.
Min kompis.
Gud har en plan.
Vi har bilar som spärrar uppfarten. Vi bevakar allt inom— och utomhus.
Ingen tar sig igenom det här.
—Hey, chefen. —Ja, Vic?
Jag bara undrar, vad för slags man ringer innan han ska göra ett mord?
En död man.
Hey, Clean! Några killar kom förbi och sökte dig.
—Ja, jag vet. —Fula jävlar.
—Är du tillbaka? —Ja.
Jag kände aldrig riktigt min far och visste inte vad han gjorde.
Men jag visste att han var tuff.
När jag var väldigt ung såg jag honom dö.
Han såg på mig. Han var mer förvånad än nåt annat.
Han sa inte hej då.
Jag ska alltid komma ihåg den blicken.
Som om han försökte lära mig en läxa.
Han brukade säga:
"Jag är allergisk mot döden. Min egen i alla fall."
Är inte alla det?
För faderskap.
Förlåt mig.
Släck honom!
Stopp!
Ladda.
Han är i rummet! Han är fan i rummet!
Fan!
Ta honom!
—Stick ut! —Döda aset!
Boom!
Ligg kvar.
Han är där.
Längst in.
Du mosade min sons ansikte totalt.
Och sen kör du in en jävla sopbil i mitt jävla hus?!
Där är min kille.
Tiden är ett suddgummi.
Den lindrar svedan och låter dig läka.
Du glömmer vissa av sakerna som du mår bäst av att glömma.
Men vissa saker, vissa människor bär du alltid med dig.
Jag tror på änglar.
Inte de med vingar och gloria. De som inte ser ut som dem.
Hej, Dianda!
De är i himlen.
Ibland är det svårt att se vem som är den räddade.
Och vem som är räddaren.
—Hallå? —Det är Clean.
Meddela dem. Det är gjort. Hey, pappa, det är gjort.
All right. Jag vidarebefordrar meddelandet.
TILL VÅRA FÄDER
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Anders Melin