EN NETFLIX-SERIE
Vi klarer oss fint.
Et sted venter paradis på oss.
Bare gi opp!
Det finnes ikke noe sted der dere kan leve sammen.
Nei!
-Aria! -Gi opp! Du kan ikke leve med mennesker.
Du er vampyr!
Jeg er lei for det.
-Det var umulig… -For oss.
Hjelp meg.
Nei. Du kan ikke dra. Aria!
Paradiset vi har lett etter, er ikke langt unna.
-Det er ikke… -Det finnes.
Jeg må dra nå.
Momo!
Det er henne.
Momo, går det bra med deg?
Du kom til meg.
Den tingen du ga meg, kom virkelig til nytte.
Jeg er lei for det, Momo. Jeg er glad du har det bra. Det var dumt av meg.
Det gjør ikke noe.
Allegro.
Momo! Vekk fra den vampyren.
-Mamma… -Hold deg fast.
Kjør.
Fine, ikke vær uansvarlig.
Pokker.
Få tak i dronningen.
Få henne til et sikkert sted.
Dette er utrolig.
Ikke gi dem frie tøyler.
Jeg sa jo at de ville komme i veien.
Du er i veien.
Pokker.
Hør nøye etter, Momo. Hold deg godt fast.
Kjør rundt og avskjær dem.
Fine.
Jeg ber deg. Ikke press deg så hardt.
Jeg vil ikke at du skal bli mer skadet.
Takk, Momo.
Jeg klarer meg.
Vi må komme oss et stykke av gårde og så omgruppere.
Fine!
Hold deg unna Fine.
Momo, ikke gjør det!
Slipp meg!
Pokker!
Ikke slå jenta.
Pokker.
Bra. Vi har dem nå.
Send oppdatering til sjefen. Vi har henne nesten.
Vi må gå, Momo.
De har tatt oss igjen.
Vent. Hva skal du gjøre?
Nei, ikke!
Fine!
Følg kanalen og dra ut.
Kom deg ut av fabrikken. Jeg møter deg.
Jeg blir her til du er ute.
Jeg skal holde dem her.
Skal du forlate meg igjen?
Det vil jeg ikke.
Jeg skal også slåss.
La oss dø sammen, om vi må.
La oss gi et løfte.
Vi skal komme oss ut og skape vårt eget paradis.
Et sted ingen andre vet om.
Akkurat nå må du dra alene.
Det går ikke. Du kan ikke stanse blødningen.
Fine, nei!
Fine? Fine!
Fine?
Fine!
Jeg må tilbake.
Jeg fant deg.
Du er en dødsengel. Hvor er Fine?
Fine brukte det stoffet.
For å bli et udyr.
Hvorfor?
Kommandørens datter, jeg har deg!
Momo!
Slipp henne! Nå!
Det kan jeg ikke. Jeg tar henne med.
Til gjengjeld får jeg…
Ikke stå i veien for meg.
-Pågrip ham. -Ja.
Ikke ta det ille opp.
Dette er for å utvikle vitenskapen og menneskeheten.
Pokker.
Jeg burde ha stanset deg for lenge siden.
Jeg burde ha drept deg…
…da jeg hadde sjansen.
Finn Fine.
Redd henne.
Vi skal hjem, Momo.
Det er ikke for sent. Jeg kan hjelpe…
-Slipp! -Ikke gå, Momo!
Unnskyld.
Jeg lovte
å beskytte deg.
Den gang…
Om jeg bare var sterkere.
Jeg burde aldri ha latt deg være alene.
Sjef, vær forsiktig.
Du må overta nå.
Glad for å se deg i din sanne skikkelse.
Ditt monster.
Kom igjen. Du vil ha dette blodet, hva?
Fine!
Fine, ikke gi opp.
Merker du det? Det er meg.
Momo, kom deg vekk fra henne.
Den tingen kjenner deg ikke igjen mer.
Slik ender alle menneske-vampyr-forhold.
-Hold kjeft! -Du har sett det med dine egne øyne.
Dette paradiset er et bedrag.
Hvorfor kan du ikke la oss være i fred?
Fordi jeg er glad i deg. La henne være.
Det finnes ikke noe paradis der dere kan leve sammen.
-Nei! -Aria!
Jeg er lei for det. Det var en umulig plan.
Dette paradiset finnes ikke noe sted.
Ikke si hva som er mulig eller ikke.
Jeg forventer ikke at du skal forstå.
Verken om Fine eller oss!
Og hva tror du at du vet?
Hva kan du vite etter noen få dager sammen?
Si det. Si at du kommer hjem til Sentralen.
Hvorfor skulle jeg dra dit?
Si det. Jeg lar deg leve om du sier det.
Jeg velger å bo med Fine!
Gjør det. Drep meg, ditt monster.
Drep meg og bevis det.
Bevis at dere vampyrer er udyr!
Fort, gjør det.
Hvorfor?
Forstår du nå?
Det er på tide å dra tilbake til byen.
Momo. Jeg er glad.
Vi klarte det. Vi kom oss unna.
Ja. Vi klarte det.
Fine, ta blodet mitt.
Jeg er lei for det, Momo.
Det er ingenting som kan gjøres nå.
Den duften vekker minner.
Måne-azaleaene.
Det var en person jeg elsket en gang.
Den personen
viste meg ingen motvilje eller sinne.
Meg, en vampyr.
Vampyrer og mennesker sammen? Det er umulig.
Hva mener du? Vi er jo sammen nå.
Kom igjen. Ta de penslene og hjelp meg.
Hun malte og danset.
Og lærte meg å lage musikk.
Hun lærte meg blomsternavnene.
Det vi delte, var forbudt, så folk kom etter oss.
Samme hvor vi dro.
Både vampyrer og mennesker.
Til slutt kunne jeg ikke beskytte henne.
Alt var min skyld.
Etter den dagen
levde jeg som om jeg alt var død.
Momo…
Så møtte jeg deg.
Jeg vet at jeg er egoistisk.
Først var du hennes erstatning.
Av hennes utseende og stemme.
Jeg trodde jeg kunne la det være med det.
Men…
…du var tøff.
Mye sterkere enn du tror.
Sterkere enn meg.
Enormt.
Og du har sangtalent.
Hadde jeg ikke truffet deg, hadde jeg vært i den byen ennå.
Jeg hadde aldri hørt musikk.
Du har lært meg alt, Fine.
Det vet jeg nå ikke.
Dessuten er jeg tonedøv.
Momo…
Syng for meg.
Jeg kan ikke, Fine.
Jeg kan ikke gjøre det.
Du reddet meg.
Ikke la meg leve i mørket mer.
Fine… Nei…
Vær så snill.
La meg leve
i dine lykkelige minner.
Momo, jeg er lei for det.
Jeg fikk deg ut i dette.
-Men… -Det var som du sa.
Jeg var en jente som ikke visste noe om verden.
Du hjalp meg gjennom alt, men jeg var så egoistisk.
Vent, Momo.
Si meg, ville du at det skulle bli slik?
Var det dette ødelandet du lette etter?
Momo!
Kom tilbake, Momo.
Jeg forbyr det. Hva får deg til å tro at du kan stikke av?
Jeg tillater det ikke.
Takk for alt.
La oss leve våre egne liv fra nå av.
Du skal leve ditt og jeg mitt.
Farvel.
Momo!
Vent, Momo!
Det var deg.
Du ønsket å frigjøre deg fra den byen den dagen.
Du valgte å leve, og du tok hånden min.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen