EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Opstandne, det bliver snart nat. Måske bør vi finde logi her.
Du behøver hvile. Det vil hjælpe at sove i en rigtig seng.
Der er ikke tid til det.
Jeg må til Fordærvets Bjerg.
Opstandne!
Hvad er dit mål?
At dræbe det uhyre, der har taget mit hjerte.
Dragen.
Et frygtindgydende uhyre, der allerede har besejret dig én gang.
Hvordan tror du, det opgør vil gå, når du knap nok kan stå oprejst?
Du skal nok komme til at stå over for dragen.
Men du får næppe hævn, hvis du ikke hviler dig.
Jeg beder dig, opstandne.
Opstandne!
Skal vi sove på en kro her, så lad os finde en med færre mennesker.
God idé.
BASERET PÅ VIDEOSPILLET FRA CAPCOM
UTUGT
Find dig til rette.
Jeg kommer med noget mad om lidt.
Måske havde Hannah ret.
Jeg kan ikke huske, hvornår jeg sidst sov i en seng.
Skal du kun have mad til én person, frøken?
Ja.
Kan jeg også få nogle af de pølser?
Selvfølgelig.
Vil din mand have en øl til at skylle efter med?
Ja tak.
Jeg har ikke set jer før. Hvor kommer I fra?
Cassardis.
Det gør mig ondt.
Du har altså hørt det.
Jeg ... kan slet ikke forestille mig, hvordan det var.
Jeg synes godt om den her by. Den er lille, men travl.
Her er ikke længere så mange fastboende,
men til gengæld kommer her mange rejsende som jer.
Jeg føler næsten, at jeg har set hele verden.
Men ... for jeres egen skyld bør I ikke blive her for længe.
Hvorfor ikke?
Normalt er jeg ikke så meget til sladder, men...
...på det seneste er mange rejsende blevet fundet døde.
Det er virkelig mystisk.
Alle sammen stærke unge mænd.
Alt var normalt, da de gik til deres værelser for at sove,
men næste morgen blev de fundet døde,
udmagrede, som om de havde været syge i årevis.
-Underligt. -Ja, ikke?
Det skræmmer mig virkelig.
Men sig det ikke videre. Det er ikke godt for omsætningen.
Det kunne blive byens undergang!
Jeg giver. Det bliver det bedste måltid, din mand har fået i ugevis.
Olivia?
Jeg...
Jeg må drømme.
Drømme?
Vær nu ikke fjollet.
Men...
...jeg...
-...så dig dø. -Hvad er det, du siger, Ethan?
Har du haft mareridt?
Jeg er lige her, Ethan. Jeg vil altid være hos dig.
Se! Det er Ethan!
Han går tit op i bjergene for at jage.
Jeg troede, at alle mændene i vores landsby skulle være fiskere.
Ethan er anderledes.
Jeg bør nok ikke fortælle jer det.
-Kom nu! -Kom nu!
Okay. Men sig det ikke til nogen. Forstået?
-Det lover vi! -Forstået!
Ethans mor blev syg, da hun fødte ham.
Hun var så syg, at hun ikke kunne forlade sin seng.
De forsøgte at skaffe hjælp,
men de havde ikke penge til læger eller medicin.
Det endte med, at hun døde, da Ethan var på jeres alder.
Da hun døde, gik Ethans far fra forstanden.
Han tog Ethan og de få ejendele, de havde,
og begyndte at ro ud på den anden side af fiskepladserne.
Alle ved, man ikke bør sejle ud på den anden side af fiskepladserne.
Det er for farligt.
Men det siges, der ligger et land på den anden side af havet
med så mange fisk i vandet, at man kan fiske med hænderne,
og mere frugt og korn, end man kan forestille sig.
Vi ved alle, at det ikke er sandt, men Ethans far var ligeglad.
-Han ville selv undersøge det. -Hvad skete der?
En havånd angreb dem.
Ethans far besejrede den, men han var svækket,
og de drev omkring i dagevis. De var ved at løbe tør for mad og vand.
-Hvad gjorde de? -Det kommer jeg til.
Skynd dig!
Hans far ville ikke spise eller drikke, for han vidste, han ikke ville overleve.
Han ønskede ikke, at maden skulle spildes på ham. Så han sultede.
Det endte med, at båden drev tilbage til landsbyen.
Men Ethan var forandret.
Noget i ham døde ude på havet.
Det er derfor, han holder sig fra havet.
Hallo!
I ved godt, at I ikke skal tale om det.
Undskyld!
Ja, I bør undskylde.
De her er til dine forældre.
Tak.
Det er længe siden, vi har talt sammen.
Vi tilbragte så meget tid sammen, da vi var børn.
Du behøver ikke at gøre det her.
-Gøre hvad? -Folk vil tro, at du er skør.
Ligesom jeg er.
Du er ikke skør, Ethan.
Er du sikker?
At du hellere vil jage i bjergene end fiske på havet,
betyder ikke, du er skør.
Det er du den eneste, der tror. Vi kender alle din historie.
Du behøver ikke at isolere dig.
Ingen bør skulle leve alene.
Du har brug for venner.
For en familie.
Jeg har ikke brug for noget.
Det har jeg måske.
-Jeg vil ikke have medynk fra dig, Olivia. -Godt, for det får du ikke.
Ved du det virkelig ikke?
Jeg faldt for dig, første gang vi mødtes,
og jeg er stadig forelsket.
-Jeg fortjener ikke din kærlighed. -Det afgør du ikke. Det afgør jeg.
Jeg har min fars blod i årerne.
En mand, der ødelagde sin familie ved at være selvisk.
Jeg har hans blod i mig, og det skræmmer mig.
Derfor skubber jeg folk fra mig.
Jeg kan se, hvem du er.
Du vil gøre alt, hvad du kan, for at beskytte dem, du holder af.
Selv hvis det vil koste dig livet. Du minder om din far.
Det er derfor, du kommer her hver dag. Du takker din far for hans opofrelse.
Du ville også have ofret dig for din søn.
Du behøver ikke at være alene.
Jeg vil altid være ved din side. Det lover jeg.
Hvis du ønsker det.
Jeg ønsker at have et liv med dig, Ethan.
Og måske en dag...
...en familie.
Jeg har jo sagt, at jeg altid vil være ved din side.
Lad mig give dig noget rart at drømme om.
Olivia...
Ja!
Skat!
Jeg elsker dig, Olivia.
Jeg har ventet så længe på dette øjeblik!
Jeg troede, at du var væk!
Jeg forlader dig aldrig mere. Jeg sværger.
Hvad?
Jeg...
Jeg kan huske det.
Hvad?
Jeg formåede ikke at beskytte hende.
Jeg formåede ikke at beskytte Olivia.
Mit hjerte blev flået ud af mig.
Det er umuligt. Jeg er lige her, Ethan.
Mærk mig.
Olivia...
Jeg kan se dig.
Ethan!
Hvad gør du?
-Gør mig ikke noget! Jeg er din kone! -Du har hendes ansigt og hendes stemme,
men du er ikke min kone!
Opstandne!
-Bland dig ikke! -Men...
Du hørte, hvad jeg sagde!
Den her er min!
Hvad fanden foregår der her?
Hvad i gudernes navn er dog det?
-En succubus. -En hvad?
En ond ånd, der forfører stærke mænd for at stjæle deres vitalitet.
Vent...
Så alle de rejsende, der døde...
De var dens ofre.
Opstandne?
Jeg tager af sted. Med eller uden dig.
Valget er dit.
Du har brug for hvile. Vi finder en anden kro.
Spis i det mindste noget.
Undskyld ulejligheden.
Kom.
Kom til mig.
Kom, hvis du kan.
Hjerteløse.
Tekster af: Rasmus Jensen