NIGERIA DESEMBER 2015
- Hva er galt med barnet? - Barnet?
- Det er sultent. - Kan vi mate barnet?
Ikke mat, ikke noe vann.
Bildet fra da Hope ble reddet forandret livet mitt.
Det var som en eksplosjon.
Plutselig fikk verden øynene opp for arbeidet vårt.
Det hadde vi kjempet for i årevis.
"Se på Nigeria og barna som anklages for hekseri."
På et tidspunkt ville jeg bare dra tilbake til Danmark-
-for å leve et normalt liv og bare glemme alt.
Jeg ville bare gjemme meg.
Jeg heter Anja Ringgren Lovén. Jeg er 44 år gammel.
Jeg pleier å kalle meg filantrop eller sosialarbeider.
Jeg vokste opp i Danmark-
-med mamma, tvillingsøsteren min og storesøsteren vår.
Pappa var alkoholiker, så mamma forlot ham.
Jeg var jenta som prøvde å redde verden.
Det begynte allerede i ung alder da jeg prøvde å redde pappa.
Men hvordan kan et barn hjelpe en gammel mann-
-som drikker på den måten?
Når mamma lagde mat og vi søstre ikke spiste opp alt, -
-pleide hun å si: "Når dere ikke spiser opp, -
-burde dere tenke på de sultende barna i Afrika."
Min drøm siden jeg var seks-sju år var å hjelpe barn i Afrika.
Nå må du danse også.
Er du klar?
David jr., du sier du vil bli fotballspiller.
Men du liker også dans og musikk. Du kan bli musiker eller danser.
Da går vi til fotballtreningen. Du har vann. Er du klar?
Mamma var bare 53 da hun døde. Da begynte jeg å føle mye sinne.
Vi får se hvor de er.
Etter at hun døde, slet jeg med å finne identiteten min.
Jeg slet med angst og vekttap.
Jeg var på sykehuset i tre måneder.
David jr.! Ok.
Jeg veide bare 45 kg.
Jeg bestemte meg for å selge alt i Danmark for å skaffe penger.
Jeg ble hjemløs for å kunne hjelpe barn i Afrika.
Alle verdens utenriksministere ville sagt:
"Ikke dra til Nigeria. Det er for farlig."
For det er et fattig land med ekstrem fattigdom-
-der folk gjør hva som helst for å overleve.
Men du må se frykten i øynene. Det har jeg alltid gjort.
Hvis du ikke ser frykten i øynene, hvordan kan du leve livet ditt?
- Er dere klare? - Ja.
Nigerianere er veldig vennlige.
Det er et fredelig folk.
De lider bare av ekstrem fattigdom på grunn av ekstrem korrupsjon.
Det er en glede å ønske disse besøkende velkommen.
Kan Anja Lovén og Martyna komme frem?
Jeg kommer fra Polen i Europa.
Jeg reiser verden rundt og filmer tv-innslag-
-om utrolige og inspirerende kvinner.
Og jeg ser Anja som en veldig viktig kvinne.
Jeg kom hit for å dokumentere arbeidet hennes.
Jeg kommer langt herfra: Danmark, nord i Europa.
- Men Nigeria er faktisk hjemmet mitt. - Det stemmer.
Sønnen min, som sitter der, er fra Nigeria.
Det er faren hans også, så jeg er nigerianer.
Jeg er grunnlegger av Land of Hope.
Vi prøver å lære folk i lokalsamfunnene-
-at barn ikke er hekser.
Mange medlemmer av Solid Rock har hjulpet oss med å redde barn.
Jeg er takknemlig for deres hjelp og kirkens hjelp.
Mange skylder alle situasjoner på heksekunst.
Mange tror at om paprikaene dine-
-eller mangoplantene ikke bærer frukt, skyldes det heksekunst.
At årsaken til dårlig avling kan skyldes heksekunst.
Heksekunst gjennomsyrer alt.
Pris Herren! Pris Herren!
Takk, Jesus!
Det ville vært vanskelig-
-å gjøre noe sånt med medlemmer av kirken min.
Men det kan lett skje om personen ikke er opplyst.
De manipulerer folk på mange måter.
Denne presten pekte tidligere ut dette barnet som heks.
Især barn blir pekt ut.
Folk tror at besatte barn kan forhekse og smitte andre.
Et barn som anklages, blir stigmatisert og fryktet for alltid.
I 2008 så jeg dokumentaren "Saving Africa's Witch Children".
Den sjokkerte meg.
Jeg hadde aldri hørt om barn som anklages for heksekunst.
10 000 barn anklages årlig for heksekunst i Nigeria.
Så ingenting kunne hindre meg i å komme hit.
Mitt første møte med Afrika var-
-"Afrikas varme hjerte": landet Malawi.
Jeg skulle til Nigeria, men ville ha mer erfaring-
-før jeg dro til et så farlig land.
Jeg var frivillig observatør.
Jobben min var å bo hos en fattig familie i Malawi.
Det er noe jeg aldri glemmer med Malawi. Under oppveksten-
-så jeg utallige dokumentarer om afrikansk kultur.
Jeg så på og leste alt jeg kom over.
Jeg trodde jeg visste alt om fattigdom.
Men jeg forstod ikke hva det betyr å være sulten.
Hva sult er.
Da jeg kom tilbake fra Malawi, ville jeg starte en organisasjon.
Jeg ville fokusere på hekseanklagene i Nigeria.
Klesvasken er allerede tørr. Noe er tørt.
La oss få den inn.
Denne er fortsatt litt våt. Denne er tørr. Denne også.
Legg klærne inne.
- Hvem er dette sin? - Prince sin.
Dette skal til Princes rom. Er dette Sundays? Ok.
Ser dere på TV, jenter?
Dere burde være ute og leke.
Er du syk, Victoria?
Har du vært hos sykepleieren?
Har du tatt medisin? Du er glovarm.
Ernest!
Fortell meg noe om Anja. Hun kan ikke høre oss nå.
Før var håret hennes svart, men nå er det hvitt.
Hun liker å danse og liker morgenkaffen sin.
Dette er min livredder.
- En halv kopp. - Ok.
Du drikker det svart som søsteren min.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti!
Anja hjelper barna.
Hun gjør mye godt og har hjulpet meg.
- Hva er det, Deborah? - Skoen min.
- Skoen din! Hva skal jeg gjøre? - Jeg vil ha nye.
Ja, du har reparert dem mange ganger. Smil! Du skal få nye sko.
Vi ses.
Hun er unik. Tenk at noen som bodde så langt unna-
-i et fullt utviklet samfunn-
-kom hit hvor livet ser annerledes ut-
-for å prøve å gi håp, -
-gi nye perspektiver på livet og skape endringer.
Jeg synes hun er veldig sterk.
Hun er en engel. Det er hun.
Hun er helt fantastisk.
Da hun kom til Nigeria, var jeg frivillig på ungdomssenteret.
Hun så knapt på meg.
Hun var litt fiendtlig.
Da jeg først møtte David, var jeg så irritert på ham.
Vi spilte fotball. Da han kom, sluttet barna å spille.
De løp bort og ropte: "Onkel David!"
Han begynte å snakke og leke med dem. Jeg tenkte: "Hvem er du?"
Hun tenkte: "Jeg har vært her i ei uke."
"Han kom nettopp. Hvorfor oppfører barna seg sånn?"
Det var fordi jeg hadde sett barna siden de var små.
De hadde kjent meg i seks-sju år.
Se for dere en ung jusstudent med karisma.
Han var 21. Jeg var 32 og var der for å redde barn.
Det var ikke tid til kjærlighet. Jeg tenkte: "Dette går ikke."
En dag prøvde noen å sende et barn bort derfra.
Jeg ble sint på personen og hevet stemmen.
Jeg var kjempesint og forsvarte barnet.
Anja prøvde å roe meg ned. Hun så på meg en andre og tredje gang.
Etter den dagen begynte hun å besøke meg.
Så begynte vi å snakke sammen.
Det bare skjedde.
Andre gang jeg kom til Nigeria-
-var noen måneder etter mitt første besøk.
Da bestemte vi oss for å få barn.
En måned senere var jeg gravid.
Vi bare så på hverandre, og plutselig var jeg gravid.
Vi grunnla barnesenteret vårt nær universitetet han studerte ved.
De første årene reddet vi rundt 30 barn.
I begynnelsen sov vi på en matte i en uferdig bygning-
-og bare ventet på redningsoppdrag.
Vi leide noen bygninger.
Det stedet ble angrepet av bevæpnede menn.
De kom dit om natten og rettet våpnene sine mot personale og barn.
De stjal eiendommen vår og ødela mye.
Barna våknet skrikende og gjemte seg i buskene utenfor.
Noen av mennene voldtok en av jentene våre.
Det var et grusomt angrep.
De kunne angripe oss fordi vi manglet et høyt gjerde-
-og sikkerheten vi har i dag.
Det motiverte meg til å dra til Danmark-
-for å samle inn penger til byggingen av Land of Hope.
David ble igjen for å overvåke byggearbeidet.
Sammen skapte vi Land of Hope.
Her bor guttene. Vi kaller det guttehjemmet.
Jentene bor i jentehjemmet i den andre enden.
- Og hvor bor du? - Rett frem.
I samme bygning som gutte- og jentehjemmene.
Da vi bygde dette stedet, ville vi ha vårt eget rom.
Et eget kjøkken og et TV-rom der vi kunne være i fred.
- Og? - Det ble bare ett rom.
- Så dette er ditt private rom. - Ja.
- Er rommet annerledes enn de andre? - Nei, det er det samme som barnas.
Det har et privat bad. Jeg er sjelden inne.
Jeg foretrekker å være utendørs.
Hvem er bak der? Hei! Hvordan går det?
- Mammas rom er alltid best. - Hva er dette?
Vi feiret nylig nyttår. Da trengte jeg en fin kjole.
Jeg vil se hvordan den ser ut på deg.
Så danset vi hele natten. Jeg skal vise deg en annen.
- Denne er laget lokalt. - Den er fantastisk!
Det er en av favorittene mine. Den er så godt sydd.
Man må dytte opp brystene og skyte ut rumpa.
Jeg elsker mote.
På grunn av varmen kan jeg bare bruke en kjole i en time.
Så må jeg skifte klær.
Vet du hva jeg tror, Anja? Innenfor murene her-
-kan dere føle dere trygge. Men sånn er ikke verden utenfor.
Ja, på Land of Hope er det glede og kjærlighet.
Utenfor murene er verden sprø.
En dag sa David: "Jeg fikk en telefon i morges.
Det gjelder en toåring i en landsby. Men jeg vet ikke om det er sant.
Kan en forlatt toåring overleve?"
Jeg så på David og sa: "Vi drar dit og ser."
- Gir ingen barnet mat? - Nei, ingen mor eller far.
Jeg bøyde meg for å gi Hope vann og en kjeks.
Det luktet.
Det var som...
Jeg kan ikke forklare lukten.
Da jeg gikk med ham til bussen vår, -
-spurte mannen: "Hvor fører du ham?"
Så jeg måtte gå fortere. Og plutselig var bussen omringet av mennesker.
Så kom David og sa: "Har dere sett hvordan barnet har det?
Ser dere at han trenger legehjelp?"
Så lukket han døren og sa: "Vi drar."
Da hun holdt gutten, sa hun:
"David, han kommer til å dø.
Før han dør, må han få et navn."
Så vi kalte ham Hope og kjørte ham til sykehuset.
Legen sa at sjansen for å overleve var liten.
Vi talte Hopes åndedrag i sekunder.
Han holdt på å dø.
Vi tok med sønnen vår, David jr., til sykehuset.
Vi satte ham i Hopes seng så de kunne leke.
Det var første gang vi så Hope smile og le.
Derfor kaller jeg hans overlevelse et mirakel.
Slutt!
Forsiktig, vennen. Så dytter vi. Ja!
Når jeg tenker på Hope, ler jeg. På grunn av intelligensen hans.
Han er en morsom person. Han er så morsom.
Men jeg er også bekymret-
-for at han kanskje aldri vil kunne snakke.
Og han vil virkelig uttrykke seg. Jeg håper den dagen kommer.
Land of Hope er et stort barnesenter på over tre hektar.
Da David og jeg kjøpte tomten, -
-så vi ikke bare for oss et barnesenter, -
-men også et utdanningssenter der barna kan lære ulike ting.
Kunst, fysikk, databruk.
Her pleier vi å synge og ha det gøy.
Én, to, tre, start!
Jeg elsker dere!
Dette er grunnen til at jeg alltid er så emosjonell.
Jeg tenker på hvordan vi reddet dem. Nå er de fulle av mot, -
-synger sammen og tror på seg selv.
De er nå unge kvinner som gir hverandre styrke.
Det er fantastisk.
- Jeg får gåsehud. - Ja, jeg elsker dette.
Hvis du ser på Danmark, Polen eller hele Europa, -
-ble kvinner ofte anklaget på 1700-tallet.
I Danmark ble over 2000 kvinner brent på bålet for heksekunst.
Så hvorfor brenner vi ikke lenger kvinner på bålet i Danmark?
Jo, fordi vi begynte å la barna gå på skolen.
Det er terapeutisk. Terapien kurerer deg.
Så kunst er bare et uttrykk.
Det kan komme fra kreativitet eller fantasien deres.
Hva slags konsept har dere?
Hvert nigeriansk barn fikk én dollar i året til skoleutgifter.
Det var en vits-
-å se utdanningsbudsjettet deres.
Det fører til problemer med overtro og fattigdom.
Hvis barn ikke går på skolen, skjer det ingen utvikling.
Det er hjerteskjærende å se så mye talent gå til spille.
Hope har en sterk betydning for meg. H-O-P-E står for:
Help One Person Every Day.
Så Land of Hope var det åpenbare navnevalget.
Hei! Hva gjør dere?
Når barna spiller fotball, er sykepleieren alltid der.
De spiller som om det er en kamp på liv og død.
- Det går bra, David. - Kan du alle barnas navn?
Ja, jeg trenger ikke å se ansiktene. Jeg kjenner igjen stemmene deres.
- Dere har eget vann her. - Ja, vi har vår egen vannproduksjon.
Min mann David har alltid drømt om-
-å produsere vann som er billig og tilgjengelig for alle.
Land of Hope er vår Noas ark. Vi har høns, fisk-
-og en stor grønnsakshage.
Vi dyrker bladplanter som brukes i ulike retter.
Så drømmen vår har nesten gått i oppfyllelse.
Hvis man har alt dette, er man faktisk selvforsynt.
Dette er Davids families hjemby.
Alle her har stor respekt for ham.
Så vi er trygge her.
Da vi bygde Land of Hope, ansatte vi 150 lokale arbeidere.
Vi ga mange arbeid.
Så innbyggerne er stolte av Land of Hope.
DANMARK
I Danmark savner jeg Nigeria, og i Nigeria savner jeg Danmark.
Jeg står med én fot i hvert land.
Så jeg føler meg splittet mellom de to landene.
I Danmark gjør jeg administrativt arbeid, -
-intervjuer og forelesninger på konferanser.
Det er viktig for oss å ha en plattform-
-der jeg kan fortelle om arbeidet og ta imot donasjoner.
Vi trenger penger til å redde barn og gi dem en fremtid.
Det er jeg som drar til Danmark for å samle inn penger.
Så et tungt ansvar hviler på mine skuldre.
Jeg er så stolt av henne.
Hun bryr seg virkelig om Nigeria og dets innbyggere.
Jeg har ikke vært på ferie på tre år.
Jeg har ikke hatt tid, så det gleder jeg meg til.
- Veldig mye. - Samme her.
Jeg jobber også på Land of Hope.
Jeg er nestleder og håndterer kommunikasjon, -
-markedsføring og sosiale medier.
Jeg må ta meg av henne siden mamma ba meg om det.
Mamma så nok også hvor ulike vi er.
Anja er mer: "Her er et basseng, vi hopper uti!"
Jeg er mer: "Hvor dypt er det? Vi sjekker dybden før vi hopper uti."
Anja hopper rett uti.
Hun vokste opp i Danmark, og vi er begge danske.
Men hun er gladest når hun drar til Nigeria.
Noen ganger når vi har kranglet...
Siden vi er tvillinger og jobber sammen, krangler vi en del.
Er jeg sint på henne, og noen sier at søsteren min er fantastisk, -
-tenker jeg: "Nei, hun er ikke så fantastisk. Hun er ikke så perfekt!"
Utefra ser det ut som vi har lyktes.
Men bak kulissene har det vært veldig vanskelig.
Men vi har beholdt fokus på prosjektet og barna.
Barn som anklages for heksekunst, kommer ikke til deg på gaten.
De ser alle voksne som en trussel.
De har møtt mange trusler fra voksne-
-som kan slå dem, og noen ganger drepe dem.
Så voksne anses som en trussel.
Jeg må prøve å overbevise dem om at jeg vil dem vel.
Her på Land of Hope har vi 91 barn.
Bare 21 er jenter. Resten er gutter.
Hvorfor blir gutter oftere beskyldt for hekseri?
Gutter er ofte mer dominante.
De leker tøffere, og de trengs ikke.
Gutter trengs ikke i husholdningen.
Jeg husker 2019. Det var jul.
Humøret er alltid bra i julen. Vi fikk et nødanrop.
David sa: "Jeg vet ikke om du vil møte dette barnet.
Men ifølge vår informasjon er tilstanden hans kritisk."
"La oss dra dit", sa jeg.
Han lider. Bli med meg.
Da vi kom dit og så barnet, kunne han ikke engang gå.
Det var en gutt. Han hadde store smerter.
Det var Saviour.
Han hadde blitt voldtatt mange ganger og er også diagnostisert med HIV.
Han gjemte seg i store rør-
-på en byggeplass.
Da vi fikk ham ut av røret, holdt han opp buksa si.
Han hadde store smerter.
Drepte de søsteren din?
Han ville nok ha blitt drept om vi ikke hadde kommet dit.
Da hadde han ikke overlevd.
Vi hadde Ernest med oss, et av våre eldste barn.
Vi pleier å ta med noen barn på redningsoppdrag.
De elsker å hjelpe til, noe som er veldig inspirerende.
Ernest satte barnet forsiktig i bilen.
Han satt med ham på baksetet og ga ham væske og kjeks.
Så satte David på litt julemusikk, noe som gjorde oss emosjonelle.
På hjemturen spilte han en julesang i gospelstil.
Jeg snudde meg og så på Ernest som satt med Saviour-
-og begynte å gråte fordi jeg ble så emosjonell.
Men det var jul, og vi reddet et liv.
Så kanskje det var den beste julen noensinne.
Husker du da Hope kom hit for første gang?
Hope var veldig liten da han ble reddet.
Da han kom til Land of Hope, var han i dårlig forfatning.
Han var døende, og det var trist.
Hva med Hope i dag?
Hope er den mest...
Han er nok verdens lykkeligste barn.
Forvandlingen er fantastisk.
Han er frisk og på et trygt sted.
Så Hope har det bra nå. Han er veldig smart.
Alt vi vet om Hopes bakgrunn, har vi fått vite av faren.
Han er heksemester.
Han er en person med innflytelse.
Det første han spurte meg om, var: "Hvor mye skylder jeg deg?"
Jeg svarte: "Du skylder meg ingenting.
Vi er her fordi et barn fortjener å kjenne sin identitet."
Han sa at det var morens feil og fortalte én side av historien.
Vi har lett etter Hopes mor helt siden vi fant ham.
Det er veldig viktig at Hope får treffe henne.
Se henne med egne øyne. Det er også viktig for henne.
Hun må innse at barn ikke er hekser.
Hva tenker du om dagens møte med moren?
Jeg vet ikke hva jeg kan forvente før vi møter henne.
Hun sa at vi skulle møtes et sted i landsbyen.
Jeg ringte nettopp. Telefonen ringte, så ble det brutt.
For det er vel viktig for dere alle-
-at barna har et forhold til foreldrene sine.
Når vi drar på hjemmebesøk, jobber vi med å påvirke.
Vi er der for å opplyse. Ikke bare familien, men hele landsbyen.
Det var fyren som kontaktet David-
-og informerte oss om en forlatt toåring.
Det var ham.
I ti år har vi vært aktive i de lokale landsbyene.
Vi har faktisk mange ambassadører som ringer oss.
De er våre øyne og ører.
- Når så du henne sist? - I går morges.
De sier at hun forlot landsbyen.
La oss se om vi kan finne henne.
Selv om solen skinner og det er barn overalt, -
-kan situasjonen raskt endre seg og bli veldig farlig.
For en måned siden reddet vi et barn i en landsby.
To av vennene hans ble slaktet.
Det betyr at de hugget av hodene og armene deres.
Det er sånn de slakter barn. De dreper dem med øks eller machete.
Vi besøker landsbyens overhode og forklarer hva vi gjør der.
Så vi samarbeider med lokalsamfunnene.
Er det mange barn som anklages for heksekunst i landsbyen?
- Ja. - Hvorfor utpekes barna som hekser?
De oppførte seg rart. Mange døde.
Men jeg fikk stoppet det.
- Hvordan? - Vi har en spesiell blanding.
Barna kaster opp når de drikker den. Så blir de kurert.
Hvor mye betaler foreldrene for medisinen?
- Én million. - Ingen her har én million naira.
Er det ikke for dyrt?
Har de ikke én million naira, kan de gi meg land i stedet.
Hva skjer om foreldrene ikke har land eller penger?
Etterlater de barnet da?
Da kan de tjene meg.
Har du barn som tjener deg nå-
-siden foreldrene ikke kunne betale?
Hent gutten.
Hva gjør du her? Hjelper du høvdingen?
Jeg gjør det han ber meg om.
Ok. Får du penger for det?
Jeg spiser gratis. Pengene mine går til ham.
Det kalles slaveri.
Du har jobbet hardt i 15 år og bare fått mat for slitet.
Det er lett å manipulere uvitende mennesker.
De har en tendens til å tro alt de hører. Spesielt fra en pastor.
Religion er viktig i Nigeria.
Pastorene utnytter folks uvitenhet.
Hvis de sier at barn er hekser, så tror folk på det.
Utbredning av heksekunst er-
-en enkel måte å rane folk på.
Mange pastorer aksepterte meg ikke-
-i sine kristne organisasjoner.
Jeg har preket høyt i årevis-
-om at Gud aldri skapte hekseri.
Vår egen statistikk viser-
-at ti barn i uka forsvinner fra en landsby.
Man må forstå at det å anklage et barn for å være heks-
-er knyttet til ekstrem fattigdom.
De kan ikke gi alle barna mat.
Så hvis det er mulig å sende bort et barn eller to-
-ved å anklage dem for å være hekser, blir det færre munner å mette.
Så det er en måte å overleve på.
Det er ikke lett å si et tall.
Men det er mange barn.
Og ett barn er nok. At ett barn blir drept er nok.
Barn som vokser opp her, vet at de må flykte om de anklages, -
-ellers overlever de ikke.
Barn som bor på gata, kan bli utsatt for mye.
Det utsettes for menneskehandel, -
-ulovlig organhandel og ulike overgrep.
Og hver eneste jente som sover en natt på gata, blir voldtatt.
Jeg rømte og begynte å tigge på gata.
Jeg ble anklaget for å ha drept faren min.
De slo meg hver morgen.
De ga meg ikke mat. Mamma brente meg med strykejernet.
Hva føler du når du tenker på de som anklaget deg?
At vi burde glemme det som skjedde og gå videre.
Alle barna på senteret har opplevd ulike overgrep.
De har hodeskader og kutt.
Alle barna har arr som bærer vitner i fremtiden.
Noen ganger er barna lenket fast. Det har vi sett.
Barna holdes i et rom og får verken spise eller drikke-
-før de innrømmer at de er hekser.
- Er du også en heks? - Ja.
Jeg heter Benjamin. Foreldrene mine anklaget meg for hekseri.
Hva synes du om situasjonen?
Jeg synes... Når jeg er ferdig på skolen, -
-skal jeg lære folk i landsbyen-
-at hekser ikke eksisterer.
Problemene begynte fordi jeg gikk på skolen.
Noen slektninger anklaget pappa for heksekunst.
Det ble ikke sett på som normalt med så stor interesse for utdanning.
Det måtte være hekseri.
Det var da problemene begynte.
Når du anklages for hekseri, ser alle annerledes på deg.
Selv slektningene dine ser på deg med andre øyne.
"Den personen er ikke normal." Da pappa ble anklaget for hekseri, -
-ble han sparket ut av storfamilien.
Så ble det flere og flere problemer.
Folk var aggressive mot oss.
De banket til og med mamma.
Så det skjedde fysiske angrep og var en veldig farlig situasjon.
- Hva skjedde med faren din? - De drepte ham.
De drepte ham. Så kom Land of Hope.
Livet i dag er en refleksjon av barndommen.
Jeg ser det på mange måter i dag.
Jeg var så spent på møtet med Hopes mor.
"Hvordan ser hun ut? Hvordan vil hun og Hope reagere?"
Det ble veldig følelsesladet for oss.
For plutselig var hun der. Det var veldig emosjonelt for Hope.
Hei!
God morgen. Sett deg.
- Hva heter du? - Justina.
- Hvor gammel er du? - Jeg er 23 nå.
Så du var 14-15 år da du fikk Hope?
- Ja, 15 år. - Hva skjedde?
Kan du fortelle oss hvorfor vi fant ham slik?
Fortell oss historien.
Vi vil at du skal ha et forhold til sønnen din.
Vi er ikke her for å dømme deg.
Du er selv bare et barn.
Giftet han seg med deg, eller tok han deg bare som kone?
Hvordan skjedde det? Han er en gammel mann.
Jeg vet ikke. Han kom til oss.
Han bad meg med ut. Det ville jeg ikke.
- Du likte det ikke. - Nei. Han tvang meg den dagen.
Steven ble født et år før Daniel.
- Har Steven og Hope samme far? - Ja.
Da han ble reddet, visste vi ikke hva han het.
Så vi måtte gi ham en identitet.
- Så vi kalte ham Hope. - Det er et bra navn.
Var det Hopes far som etterlot ham i den tilstanden?
Ja, han etterlot ham der.
Ikke vær sint på meg.
Ikke vær redd. Det viktige er at du er her nå.
Dette er sønnen din. Hope, dette er moren din.
Du lå i magen hennes.
Hvordan går det?
Han hører ikke så godt.
Jeg er virkelig lei for det. For alt som har skjedd.
Hvor er merket? Jeg vil se det.
- Der. - Ok.
Der er det.
- Det er merket du ga ham. - Ja.
Unnskyld. Vær så snill, du må tilgi meg.
Går det bra, Hope?
- Går det bra? Nei. - Kanskje han ikke helt forstår.
- Han kan tro at du vil ta ham. - Nei.
Vi håper du besøker ham mange ganger.
- Er den andre sønnen din like høy? - Han er høyere.
Jeg ville ikke forstyrre. Hei, Hope.
- Jeg heter Martyna. - Justina.
Hyggelig å møte deg. Du har en flott sønn.
Jeg ser at han er forvirret.
Han har stolthet og vet hvordan han hadde det da han ble funnet.
Han føler glede, men kanskje sinne også.
Hun skal ikke bli her. Hun skal dra.
Du blir her. Men hun skal få se dette stedet.
Så drar hun.
En dag kan han kanskje tilgi meg.
Hvis du vil forandre verden, bør du begynne med barna.
Hvis du kan endre oppveksten deres, kan du forandre en hel generasjon.
Det er på tide å se fremover.
Hope er glad for å se moren. Hun har besøkt oss flere ganger-
-og bodd på Land of Hope i en lengre periode.
Det gjorde ham veldig glad. Han viste henne frem til de andre.
"Dette er moren min."
Man må lære å bære andres byrder.
Vi trenger ledere som kan bære folkets byrder-
-og ofre noe for dem.
Ja, det er det som kreves. Å ofre noe.
Jeg har kjent ham i ti år og sett ham gråte to ganger.
Til slutt fikk en av våre største saker en avslutning.
Det var historien om Hope.
Det har ikke bare vært blod, svette og tårer for oss personlig, -
-men også påvirket forholdet vårt og foreldrerollen.
Én, to, tre, fire, fem!
Du jukset!
Det har vært et offer. Da jeg ble gravid, -
-måtte vi spørre oss selv hvor sønnen vår skulle bo-
-og tenke på sikkerheten hans.
Vi måtte sette prosjektet først. Jeg lot ham vokse opp i Danmark.
Det er et tryggere, bedre og sunnere miljø for ham.
Hopp, hopp!
Iblant blir jeg sjalu når jeg ser barnefamilier i byen.
Jeg skulle ønske jeg kunne leve sånn med sønnen min og faren hans.
Vil du se det igjen?
Men sannheten er at jeg ofte føler meg alene i Danmark.
I dag har vi 92 barn på barnesenteret.
Barn som ble funnet i buskaset. De ble bare kastet ut.
Barn som nesten døde i armene våre.
Når jeg i dag ser dem gå på universitetet og ta eksamen, -
-kan jeg ikke angre på valgene mine. Det har vært slitsomt og vanskelig.
Men jeg er veldig stolt av det.
Det er frukten av mine valg, og det gjør meg veldig glad.
I Nigeria blir 15 000 barn anklaget for hekseri hvert år.
Mange av dem blir drept, torturert eller forsvinner sporløst.
Land of Hope har reddet og endret 92 barns liv.
HOPE: Help One Person Every Day.
Tekst: Anna Bjørshol Iyuno