Denne sesongen på Blown Away…
kom ti talentfulle glassblåsere fra hele verden
til Nord-Amerikas største glasshytte.
La oss blåse glass.
Bevæpnet med glassblåserør, stenger og banketre
kjempet de for berømmelse og rikdom.
-Hvil på benken! -Herregud!
Kaos!
Glass fikk det beste ut av Claire, Rob Maddy, Brenna, Grace,
Trenton, Dan og John, og de ble alle bedt om å forlate glasshytta,
Med bare én utfordring igjen, er kun Minhi og John Moran igjen.
Å være Best i Glass ville vært helt livsendrende.
Det har vært en følelsesladet, surrealistisk tur.
Hvem blir Blown Away-mester og erobrer tittelen Best i Glass?
Jeg heter Nick Uhas, og dette er sesongfinalen i Blown Away.
Glassblåsere, velkommen til øyeblikket vi alle har ventet på.
Finalen.
Jeg klarte det!
I morges sa jeg: "Jeg har 50 % sjanse til å vinne."
Det er ikke inne ennå.
John, Minhi, dere har slått ut åtte andre særegne glassblåsere
og overvunnet ni utfordringer for å være akkurat her, akkurat nå.
Det er noe jeg ennå ikke fatter.
Jeg har gitt hele meg til denne konkurransen.
Og nå til den siste utfordringen.
Lukk opp for galleriet.
Å se det tomme galleriet er som å se et enormt, tomt lerret.
Jeg vet ikke om jeg liker det, eller om det skremmer meg.
Dere får begge åtte timer til å fylle halve galleriet.
Utfordringen er å skape en sammenhengende, original og oppslukende glassinstallasjon
som vil imponere alle.
Temaet for installasjonen er helt opp til deg,
men vi forventer at du lager en teknisk kraftprestasjon
med et sterkt, personlig preg.
Ja.
Ikke noe press. Det går bra.
Ikke bare konkurrerer dere om en premiepakke verdt 60 000 dollar,
inkludert et opphold på det verdenskjente Corning Museum of Glass.
Vinnerinstallasjonen vil også bli utstilt på Corning.
Å få installert noe på Corning er noe man gjerne vil oppleve før man dør.
I dag har dere to en sjanse til å oppfylle den drømmen.
Jeg vil det så gjerne. Det er alt jeg har tenkt på siden jeg søkte her.
Til å vurdere installasjonen har vi kuratoren for moderne glass
på Corning-museet, Susie Silbert.
Susie Silbert er enorm.
Jeg ser så opp til henne. Jeg føler meg stjernebetatt.
Jeg vet hvor intenst dette øyeblikket er.
Så jeg tok med seks glassarbeidere fra Corning-museet…
-Flott. -... for å hjelpe dere i arbeidet
og med å virkeliggjøre visjonen.
Du blir vurdert på design, konsept og presentasjon av installasjonen,
sammen med hele ditt Blown Away-arbeid.
-Klar til å begynne? -Ja.
På'n igjen.
Tiden begynner...
Nå.
DESIGNE
Denne utfordringen betyr mye. Jeg føler mer press.
Jeg er så glad for å jobbe med dere.
Det blir krevd mye av oss:
"Gjør det beste du noen gang har gjort, men du får bare åtte timer."
Lykke til.
Her er bilder av John og Minhis arbeider i de ni utfordringene.
John holder seg til det han har greie på.
Han har ikke skjøvet seg utenfor boksen så mye som Minhi har gjort.
Det har vært fremgang i hvordan hun har nærmet seg materialet i hver utfordring.
Hvem tror du har fordelen her?
Når vi kommer til finalen, er det konsept, design, teknikk,
alle de tingene. De er begge veldig gode på alle områder.
De har begge sjansen til å vinne.
Jeg er enig.
John har taket på skulpteringen og sjatteringen og alt det der.
Men det er ting Minhi gjør som er avanserte,
og de er interessante. Hun har gnist.
Det er interessant å se hvor forskjellige disse to kunstnerne er.
Ved å bruke gulvet vil jeg lage brostein som henger sammen.
Frem kommer busker, og gress trenger seg gjennom jorda.
Jeg vil at folk skal oppleve øyeblikkene da det hvite gulvet brytes fra hverandre
og avslører livet under.
Vi går ut i stort format.
Vi skal gjøre det så stort vi kan, så det har dette virkelig store nærværet.
Mange farger.
Vi stryker på fargen med murrin.
Mitt verk skal være denne kulen
som forestiller en ild innenfor ånden som løfter seg opp.
Det er som å dra seg ut av denne tjæren, av denne skitten fra mange ulike steder.
Det handler om å stige opp fra asken.
Det vil være denne kosedyrkaninen her.
Den er kassert.
Kaninen er ment å være en kassert barneleke.
Det vokser en blomst fra den, et symbol på fødsel og vekst.
På en pidestall, eller henger den ned fra taket?
Nei. Dette verket handler bare om gulvet.
Alt skjer nede på bakken.
Det er en risiko å ikke fylle rommet med mange gjenstander,
men det er en kalkulert risiko.
Når vi nærmer oss slutten, må alle trå til
for å lage mest mulig ut av mørket for å dekke gulvet.
-Da vet vi hva vi har å jobbe med. -Jeg tror det.
-Da begynner vi. -La oss gjøre det.
SKAPE
-Dette er det morsomme. -Ja!
La oss gjøre det.
Jeg er opprømt nå.
-Ja, kompis. -Ja, vi er i gang!
Jeg styrer Corning-teamet.
Jeg viser Tom og Eric hvordan man griper an teglen. De kan omgås den.
Du vil strukturere dette mer. Treffe overflaten.
Jepp.
Jeg skal jobbe med Helen på kanindelene.
Kommer fyllet ut midt på kroppen eller hånda?
Ja. Midt på kroppen.
Jeg er ikke god til å lage rondeller. Eric tar det.
Føler meg bra.
Det har vært et kjør.
Denne utfordringen er superviktig. Alt jeg har gjort var å være her nå.
Det føles så godt å være på dette punktet i konkurransen.
Min mann oppfordret meg til å søke.
Han tapte kampen mot kreften.
Så jeg sa: "Ok, jeg skal gjøre det." Og nå er jeg her.
Ikke etterlat kalde flekker.
Jeg lover ingenting.
Susie, har du en forutannelse om hvem som vinner?
Nei. Én ting som er rart for meg ved å være her,
er at jeg ikke tror at det er vinnere i kunst.
Å vinne i kunst er å få jobbe hver dag.
Da jeg først ville bli kunstner, var jeg maler.
Idet jeg gikk inn i glasshytta, slapp jeg alt, malte aldri mer.
Alt handlet om glass fra da av.
Vi sier at denne premien er livsendrende. Hvor sant er det?
Det er utrolig sant.
Premien til slutt ville vært noe fantastisk.
Jeg har gjort dette i 20 år. Jeg har ingen sparepenger, eier ikke noe, ingen penger.
Å faktisk ha penger i banken
og få et opphold på et sted som Corning er en drøm som går i oppfyllelse.
Det er en enorm gamechanger for mange kunstnere.
Raska på.
JACK LINE DER GLASS OG BLÅSERØR SKILLES
Dette verket symboliserer min vilje til å fortsette.
Det er veldig viktig at kulen er veldig fargerik. Den symboliserer håp.
Så jeg benytter varme farger.
Rødt og gult viser denne ildfulle ånden.
Jeg bestemmer meg for å bruke murrinteknikk.
Jeg bruker murrin for å lage et mønster som er ganske ensartet og rundt.
Ser mye ødelagt stokk.
Den går i stykker. Den andre gjorde det også.
Det skulle ikke skje.
Det skjer en reaksjon med det klare glasset
som får alt til å gå i knas.
Ja. Det er en ting som skjer iblant, dessverre.
Jeg må bestemme meg for å dreie om. Jeg mistet to timer.
Jeg følger samme plan, bare en annen fargepalett og håper jeg har nok tid.
GJENVÆRENDE TID 6 TIMER
Nå påfører jeg kaninen tekstur.
Jeg vil at den skal se ut som et kosedyr.
-Dette vil gi den en lodden følelse. -Ja.
Kaninen er ment å være en kassert barneleke. Det handler om tapt uskyld.
Min far døde da jeg var ti.
Det er ikke noe jeg snakker mye om, men det har påvirket meg i mitt liv.
Denne delen av arbeidet er lutrende for meg. Slik jobber jeg med alt.
Jeg tror det er derfor jeg gjør det.
Det var det jeg forestilte meg.
For første gang noensinne
vises vinnerinstallasjonen på Corning Museum of Glass.
Har det stor innvirkning på en kunstner?
Jeg håper det kan få stor innvirkning.
Corning-museet er det fremste glassmuseet i verden.
Bra.
Det er en utrolig plattform som mange kunstnere drømmer om.
Alt fører frem til dette. Det er det du tenker på hele tiden.
Jeg har ikke tenkt på Corning-visning. Jeg vil ikke bringe ulykke over meg selv.
Johns team bruker mye tid på å legge tekstur på forskjellige deler.
Mye tid. Jeg håper det lønner seg.
Så langt har jeg laget kaninhodet.
Vi har laget en haug av teglsteinene, og dette er kaninkroppen.
Bare hårfint mer å gjøre.
Det tar tid.
Jeg er nøye med fargene. Passer på at det er riktig.
Hva... Gjør jeg dette baklengs?
Det må gå den andre veien.
Fikk hodet til å hvile på én side.
Da jeg skulpterte kroppen, gikk den motsatt vei.
Jeg gjorde en feil. Jeg fikser det nå.
Sånn, ja.
Heldigvis var den varm allerede, så vi snudde den rundt.
"Det som skaper en glasskunstner er ikke det man kan lage,
men det man kan fikse."
Vi støtte på et kompatibilitetsproblem.
De varme fargene eksploderer,
så vi må bruke en annen fargepalett nå.
Jeg bytter til kule farger som blå, grønne og lilla.
Den knekker også.
-Det er ikke bra. -Hva skjer?
Det samme gjentar seg.
-Den knuses fra utsiden. -Ja.
Det er så sprøtt.
Jeg vet ikke hva jeg skal si om det.
Inkompatibilitet forekommer. Det har vært samme glass hele tiden.
Hun brukte det på en måte vi ikke har gjort så langt.
Hvordan går det, Minhi?
Ikke bra.
Jeg vil ikke vinne fordi Minhi ikke klarte det hun ville gjøre.
Jeg vil at hun skal lage noe flott.
Det er mye bortkastet tid.
Jeg føler meg sønderknust.
Jeg har stengt av. Jeg kan ikke tenke, og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Du holder ut?
Du fikser det.
Kom deg ut av hodet ditt. Det går bra. Ok?
Du fikser det.
Å få Katherine til å fortelle meg at jeg klarer dette, er akkurat det jeg trengte.
Greit. Lykke til.
Nå vet jeg at jeg bare må gå videre.
I stedet for å bruke fargestang som ikke funker, må jeg bruke fritt.
Jeg bytter fra murrin til stokk.
Vi får iallfall tilbake ildfargene på den måten.
Dette går bra.
Fire timer har gått, og fire timer gjenstår. Du er halvveis.
Ok, flash.
-Fortsett og saktne. -Ja.
-Hei, Katherine. -Hei, John.
Hva håper du å oppnå med denne installasjonen?
Jeg vil at den skal fenge på en helt annen måte.
Det handler ikke bare om glasset i rommet, det handler også om rommet.
Tror du det er risikabelt?
Det skremmer meg litt. Men jeg har holdt meg til magefølelsen hele tiden.
Den siste utfordringen betyr mye,
så jeg valgte å lage det minste verket jeg har laget i hele konkurransen.
-Jeg overlater deg til det. Lykke til. -Takk.
KORK SOM BRUKES TIL Å GLATTE OG FLATE UTEN Å SUGE VARME FRA VARMT GLASS
Det ser ut som ild for meg.
Ved å lage dette om å heve seg over utfordringer og vansker i livet
gjennomlever jeg det faktisk.
Dette er definitivt en tid for forsoning.
Det er her jeg blir bisk og presser meg gjennom.
Alternativet er å rulle seg sammen i en ball og gi opp. Det gjør jeg ikke.
Jeg stiger frem.
GJENVÆRENDE TID 3 TIMER
Jeg setter sammen kaninen varmt.
Det er opp.
Jeg gjør det sånn fordi det ser mest naturlig ut.
Det er viktig at dette kosedyret ser sånn ut.
Jeg liker det.
Den ligger rett vei.
Fargene ser bra ut. Kult.
Vi lager den store kulen.
Det er ikke murrin, men det er i min fargepalett.
Den er stor, den er dristig.
På mange måter er denne virvlende massen faktisk bedre.
Så jeg føler meg vel.
Ok, alle løft og dra.
Nydelig.
Der går den.
Det er min eneste ting i tørkeovnen.
Jeg må bokstavelig talt gjøre alt annet.
GJENVÆRENDE TID 1,5 TIMER
Jeg må lage denne lille blomsten.
Den kommer ut av denne kaninen.
Da jeg kom hit, ble jeg skremt av alle her.
Jeg vil bevise for meg selv og verden at
om jeg er sann mot meg og lager ting jeg tror er viktige,
kan jeg vinne.
Jeg liker dette.
Så vi jobber alle med mørket.
Sammen.
Dette er et tjæreaktig stoff
som prøver å drukne min hovedboble som løfter seg og stiger frem.
-Har du den? -Ja.
I tørkeovnen la jeg nettopp den største, mørkeste svarte dråpen i installasjonen.
Glassblåsere, 45 minutter igjen!
Det er viktig å lage disse delene som vi må lage.
Vi har mye å gjøre og ikke mye tid.
Så... Jeg er absolutt nervøs.
Snu.
Ok, flash for meg.
Ja.
Så, hva utgjør en flott installasjon i motsetning til et vanlig verk?
Du tenker ikke bare på komposisjon, men også på hvordan man bruker et rom.
Det er vanskelig for kunstnere flest å jobbe i installasjonsformatet.
Man må virkelig tenke på komponenter eller mangfold
for å lage en tilstedeværelse i rommet.
Installasjonen kan på mange måter
være vanskeligere enn å lage gjenstandene.
Det er én ting å bruke en pidestall.
Det er en annen ting å føle at du går inn i et miljø.
Fortsett. Rett ned.
Ja.
Dette er delene som vokser mellom teglsteinene på bakken.
Det blir kult.
Jeg føler meg klebrig svart.
Det er 15 minutter igjen. La oss få de siste delene inn i tørkeovnen.
-Varm og tåpelig? -Ja.
Når tiden begynner å svinne hen, føler jeg at jeg har nok til å se min visjon.
Hvis det blir slik jeg ser det, blir det mitt yndlingsverk.
Men jeg vet ikke om dette funker før det er installert.
Minhi, bare fem minutter igjen!
Nydelig.
-På siden er det bra. -Flott jobb.
-Fint arbeid. -Takk, bror.
Etter ti utfordringer vil jeg savne dette stedet.
Flott, team! Dere er fantastiske.
Når jeg spikrer denne installasjonen, har jeg klart det hele veien.
-Gratulerer. -Takk.
Vi legger ut teglsteinene. Så knuser vi glass og heller det rundt.
Jeg har laget installasjoner før, men de tar det mange måneder å skape.
Vi kan bygge opp litt dybde også.
Jeg vil at seeren, når de kommer inn, skal se dette fredfulle rommet.
Så oppdager de malplasserte elementer.
Kaninen skal hit. Den skal være i dette hjørnet.
Hvilken henger lavest?
-Denne bunnen? -Den svarte delen.
Uten kulen, uten den sentrale søylen, er det ikke et verk.
Ja vel. Da begynner vi.
Så det er mitt fokus når jeg begynner.
-Liker den. Jeg stifter den her. -Vi gjør det.
Jeg er bekymret for at rondellene må matche og stå sømløst på rekke
og fremstå som ødelagt gulv.
Det ser kult ut.
-Ja, og koble den til her? -Vil du gjøre det?
Jeg må tenke på hvordan gjenstandene knyttes sammen,
og jeg vil fylle min side så mye jeg kan.
Jeg flytter den ikke. Jeg limer den.
Det blir litt risikabelt.
Siden alt er koblet sammen, kan én endring ta hele greia ned.
Pass på baksiden.
-Vær forsiktig. -Det er jeg.
Å leve livet på kanten.
Dette er yndlingsverket mitt i konkurransen.
Jeg føler at dette er et flott avslutningsverk
fordi det handler om håp og å se fremover.
Vi klarte det, folkens.
-Takk, folkens. Fantastisk jobb! -Ja!
Dere lyktes.
Gruppeklem!
Greit.
PRESENTERE
Jeg håper vurdererne kan føle alt jeg har lagt i dette verket,
kampen og prestasjonen med å jobbe gjennom den kampen.
Jeg har kommet til den andre siden av noe veldig mørkt,
og det er så lyst å se fremover.
Konseptet utledes fra det hvite rommet.
Jeg vil at folk skal gå inn i det tomme rommet,
men under presser liv seg frem og finner en måte å skinne på.
Velkommen til finalegalleriet.
Dette er Minhis side av galleriet.
Jeg er henrykt over å se at Minhi har klart dette.
Helt imponert over at hun klarte å ta noe som virket
som om det sporet av og bringe det inn i en sammenhengende visjon.
Det er vel det verket handler om.
Å hente seg opp fra en vanskelig tid og likevel lage noe kraftfullt.
Jeg nyter virkelig der disse strengene eller tjærepyttene
kommer i kontakt med overflatene.
Med måten denne brettes på, hjelper animasjonen med å drive frem hennes idé.
Ja. Hun bruker rommet og tingene i rommet ganske effektivt.
Ja, absolutt.
Én ting jeg elsker er kontrasten mellom denne formens klarhet og lyshet
kontra det blekksvarte med alle disse andre formene.
Jeg er ikke sikker på om de stripene er akkurat det hun siktet mot i begynnelsen,
men formen og fargene formidler følelsen
av en luftballong som stiger opp.
På den måten tror jeg hun bringer sitt konsept fremover
på en måte som er visuelt tiltalende og engasjerende.
Men jeg prøver å ikke se
silikonet på forskjellige steder.
Jeg vet ikke om det skyldes uerfarenhet eller tid.
Det kan være mange grunner, men…
jeg skulle ønske det ble gjort med litt mer raffinement.
Hvor vanskelig er det å få inn flere deler og lage en installasjon?
Det er vanskelig.
Folk bruker måneder på å planlegge, lage deler og sørge for at de fungerer.
Å gjøre alt dette i en så komprimert tidsramme er veldig utfordrende.
Det er ganske imponerende.
Dette er John Morans side av galleriet.
"Kastet vekk, den forlatte, utstoppede kaninen,
om enn revet i filler og ødelagt, er kilden til nytt liv."
Han gjør noe interessant med rommet.
Den hvite, knuste flisen er ganske interessant.
Det har sprengt seg gjennom. Og jeg digger alt det grønne der inne.
Det må ha tatt mye tid å fakle det sammen. Men jeg er ikke...
Jeg har alle slags følelser... Jeg antar det er bra...
noe jeg ikke forventet.
Jeg er usikker på om jeg har en total konklusjon på hvordan dette virker.
-Syns du at John tok mindre-er-mer-ruten. -Jeg ser ikke dette som mindre-er-mer.
Det han har her er kompakt.
Det er mange detaljer, mye farge og tekstur, mye realisme.
Den kaninen ser myk ut. Det ser ut som den har blitt elsket og mistet,
-truffet av en bil. -Jøss.
Det er mye.
Det er ikke bare å gi ideen av det, men å legemliggjøre det,
så jeg tror han er en slags maksimalist når man ser på det.
Det er interessant at det aktiverer gulvet.
-Det er originalt. -Ja.
Juryen er visst i uvisse, enten det lønte seg eller ikke.
Hva tenker du om denne mindre delen der gresset stikker frem?
Jeg elsker den.
Jeg føler at den sammenfatter alt han prøver å gjøre.
Det er mye mer ydmykt enn det som foregår her borte.
Han vil nok ikke føle seg vel ved bare å presentere oss for det
når innsatsen er så høy. Men jeg syns det er vellykket.
To svært ulike kunstnere. To svært ulike kunstinstallasjoner.
Overveielsestid.
Hvem lagde best glass? John eller Minhi?
Det var færre tekniske problemer i Morans verk.
Minhis konsept var tydeligere og tydeligere uttrykt i hennes verk.
Det er mye som foregår i Johns verk som grumser det til litt,
men som samtidig åpner opp for andre typer tolkninger.
Hvilken kunstner vokste mest gjennom konkurransen?
John kom inn på et høyt ferdighetsnivå.
Han har vist oss at ferdigheten er ekte, og at han kan gjøre det om og om igjen.
Der Minhi begynte, med den venetianske speilsaken,
til der hun er nå, viser det progresjon og vilje til å eksperimentere.
Det er utrolig.
-Dere har begge tatt en avgjørelse. -Ja.
En av mine beste opplevelser noensinne. Jeg har gjort alt jeg kom for å gjøre.
Jeg forlater konkurransen som en bedre kunstner og et sterkere menneske.
Da jeg kom hit, trodde jeg at jeg gjorde dette for min mann, Jesse,
men nå innser jeg at jeg gjør dette for meg selv.
Jeg kunne ikke bedt om mer enn det.
Minhi, John, dere er to veldig kreative og målbevisste glassblåsere.
Jeg er imponert og stolt over å se hva dere har satt sammen.
Begge gallerivisningene var så ambisiøse. Det er utrolig.
Takk.
John, du var en av favorittene, men du tok det aldri for gitt.
Gang på gang kom du ut for fullt.
Du hvilte aldri på laurbærene.
Du leverte, men var tro mot deg selv.
Det var derfor du kom til finalen.
Takk.
Minhi, vår joker. Du dukket opp skjelven.
Du var tynget av sorg og virket usikker på deg selv.
Men gjennom hele konkurransen så vi at du brukte glasshytta som en kur.
Minhi, vi tror på deg, og jeg håper at du også tror på deg selv.
Det gjør jeg.
Vi har bestemt oss.
Denne sesongens Blown Away-mester er…
John.
Du er fantastisk, Minhi.
-Jeg er glad for å være her med deg. -Gratulerer, du er Best i Glass.
Takk.
-Takk for alt. -Gratulerer.
Jeg er så stolt. Jeg har aldri vært mer stolt.
Da jeg kom, var jeg spent og håpefull. Nå som mester er det ennå vanskelig å tro.
Bra jobba, Minhi.
Jeg har lært at kampen er virkelig.
Men hvis du åpner øynene og ser deg rundt,
lover jeg at det er noe å smile av.
Takk for alt. Virkelig. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du er fantastisk.
Jeg aner ikke hva som skjer nå.
Jeg skal jobbe videre.
Jeg har nye ideer og er glad for å dra tilbake til studioet.
Tekst: Øystein Johansen