Se på er. Där sitter ni.
Ni tror att ni är goda människor.
Det är ni inte.
Tro mig. Det finns inga goda människor.
Jag var som ni.
Jag trodde att hårt arbete och rent spel ledde till framgång och lycka.
Det gör det inte.
Rent spel är rikas påhitt för att vi andra ska förbli fattiga.
Och jag har varit fattig.
Det passar inte mig.
Det finns två sorters människor i världen.
De som tar, och de som det tas ifrån.
Rovdjur och byten.
Lejon och lamm.
Jag heter Marla Grayson och jag är inget lamm.
Jag är en jävla lejoninna.
Hon är min mamma. Jag borde få träffa henne när jag vill.
Hon behöver inte vara på ett vårdhem. Hon behöver ingen förvaltare.
Hon har en tillgiven son.
Jag förstår inte hur domstolen kan anförtro min mamma åt en främling.
Ms Grayson satte mamma på hemmet mot hennes vilja.
Och nu har hon auktionerat ut hennes hus, hennes bil, hennes personliga ägodelar.
Och hon betalar sig själv med intäkterna.
Och nu förbjuder ms Grayson mig att träffa min mamma.
Det är en mardröm. Hon har kidnappat min mamma!
Snälla, lugna ner er.
Marla Grayson är en ansedd förvaltare-
-och är förordnad av den här domstolen att värna om er mammas bästa-
-nu när hon inte kan göra det själv.
Hur kan det vara bäst för min mamma att inte få träffa sin son?
Ms Grayson struntar i min mamma.
- Får jag tala, herr ordförande? - Varsågod, ms Grayson.
Jag förstår hur ni känner, men domstolens beslut är befogat.
Er mamma klarade sig inte själv.
En läkare diagnostiserade henne med demens-
-och rekommenderade att hon bör omhändertas för sitt eget bästa.
Ni hade möjligheten att flytta er mamma till ett vårdhem eller hem till er.
Ni gjorde inget av det.
Hon ville inte lämna sitt hem. Hon bad mig att inte...
Man kan inte lyssna på hennes vilja, man måste se till hennes behov.
Jag är mer lämpad än en familjemedlem för jag är inte personligt involverad.
Jag gör bara det som är bäst för er mamma.
Jag sköter er mammas ekonomi för att det är ett måste.
Hon hade ställt till det ordentligt. Och hennes vård kostar pengar.
Så ja, jag sålde vissa tillgångar för att finansiera det.
Och ja, jag ger mig själv lön för det här är mitt jobb.
Det är vad jag gör. Jag tar hand om människor dagligen.
Jag tar hand om de som behöver skyddas.
Skyddas från håglöshet, från deras egen stolthet.
Och ofta skyddas från sin egna barn.
- Nej... - Vi har sett det många gånger.
Barn som låter sina föräldrar leva i svält, elände-
-och i smärta.
Hellre än att ta av arvet för att betala för nödvändig vård.
Mr Feldstrom.
Jag förstår hur ni känner, men er mamma blir upprörd av era besök.
Och senast ni besökte henne angrep ni en i vårdpersonalen-
-och vandaliserade receptionen. Inte sant?
Herr ordförande, det är tydligt att besöksförbudet måste upprätthållas.
Den här domstolen månar om mrs Feldstrom-
-och hennes sons handlingar underminerar allt vi gör.
Jag är enig. Besöksförbudet upprätthålls.
Vad? Nej!
- Vann du? - Ja.
Jag visste det.
- Din subba! - Jag tror att han pratar med dig.
- Då kan han tilltala mig vid namn. - Subban!
Hur kan du leva med dig själv? Våra liv är förstörda.
- Jag sköter bara mitt jobb. - Ditt jävla jobb? Dra åt helvete!
Jag hoppas att du blir våldtagen.
Jag hoppas att du blir mördad. Din jävla jävel!
Ditt jävla as. Jag ska fan...
Svider det mer för att jag är en kvinna?
Att du blev ordentligt slagen av någon med en vagina?
Att du har en penis gör mig inte automatiskt rädd för dig. Tvärtom.
Du må vara en man-
-men om du hotar, rör eller spottar på mig igen-
-kommer jag att slita av dig kuken och ballarna. Har du förstått?
Jag hälsar din mamma från dig.
Tack. Curtis.
Du gjorde det, Fran!
- Hej, chefen. Grattis till vinsten. - Tack, Addie. Vad är klockan?
-14.17. Det är lite mer än fem timmar.
Avrunda till sex och fakturera Feldstrom. Full avgift.
- Sam Rice vill prata med dig. - Jag tar det på kontoret.
Fran, kolla med mäklaren hur det går med Bather-egendomen.
Sparkontot är nästan tomt. Det täcker inte nästa månad.
Jag ordnar det.
- Det är Sam! - Hur är det, Sam?
- Det är bra. Hur är det med dig? - Arbete och nöje.
- Toppen. - Vad vill du?
- Ja, jag har nyheter. - Bra eller dåliga?
Lite av båda.
Din myndling Alan Levitt här på Berkshire Oaks har precis dött.
- Vad? - Alan dog i morse. Ledsen.
- Alan Levitt? Hur då? - Stroke. En rejäl.
- Men han var ung. - Bara 69 år och tre månader.
Jösses. Alan.
Jag hade honom bara i sex månader. Jag trodde att vi skulle få minst fem år.
Fan. Nu måste jag tömma kontot-
-och ge allt till arvingarna. Vilket slöseri.
Om han gillade dig är du kanske med i testamentet.
Eller hur.
Vad är den goda nyheten?
Till följd av Alans tragiska bortgång har vi nu en ledig plats.
Hans rum. Det är rena sviten.
- Ja. - Spara det åt mig.
Det är inte bara du som är intresserad. Det finns en väntelista.
- Skit i den. Hur mycket? - Två tusen i veckan tills det fylls.
Två tusen? Sist var det femhundra.
Om du inte betalar gör någon annan det.
Fan ta dig, Sam. Okej, två tusen.
- Tack, Sam. - Nöjet var mitt, Marla.
- Vadå? - Du vet.
Håll ögonen på vägen.
Hej, Petra. Dr Karen väntar mig.
Alan Levitt? Jävlar! Jag trodde att han skulle leva längre.
Nu letar vi efter en ny klient. Har du nån åt oss?
Det finns några som jag inte direkt skulle sakna.
De riktigt påfrestande arslena.
Men det är en som jag har velat prata med er om.
Jag har sonderat terrängen och jag tror att hon kan vara...
- Nej. - Jag vill inte ens säga det.
- En pärla? - Ja. Kanske. Jag tror det.
- Retas inte. Säg mer. - Kom igen, Marl.
Jag kan inte bara ge dig en gratis pärla. Jag behöver nåt i gengäld.
- Du har aktier i Golden Lights vårdhem? - Ja. Vi har en bit.
Skriv över några på mig. Kom igen.
Jag hjälper dig att dra in pengar, men själv ser jag inte mycket av dem.
Låt mig få smaka lite.
Visst. Men det måste vara en äkta pärla.
Jennifer Peterson.
Hon är i skapligt god hälsa, men hon visar tecken på minnesförlust.
- Markant? - Nej.
Men det kan vi få det att framstå som.
Hon har inga barn. Ingen man. Ingen levande släkting.
- Ingen familj alls? - Hon har en bra försäkring.
Hon jobbade inom finans i Chicago och flyttade hit efter pensionen.
- Kan jag få en kopia på det här? - Absolut.
Allt förutom hennes provsvar. Det vore inte så etiskt.
Självklart.
Jennifer Peterson, född den 15 april 1949.
Hon bor på 41 Williams Street i Shallcross.
Det är ett riktigt tjusigt område. Dyrt.
Hon köpte huset för sju år sen. Hon äger det helt och hållet.
Kreditvärdigheten är utmärkt.
Inga skulder, inget i kriminalregistret, aldrig varit gift.
Hon arbetade på samma företag i 40 år.
Hon lever ett lugnare liv efter pensionen. Och nu sitter hon på en ordentlig slant.
En jäkla guldgruva. Kolla på det här.
Enligt skattedeklarationen har hon tre olika sparkonton.
Alla med extremt hög ränta.
Hon gillar att gå på bio på dagen. Hon läser mycket, gillar trädgårdsarbete.
- En helt vanlig gammal dam. - Och hon sitter på en hög pengar.
Hon är rik, oberoende, bildad.
Den kvinnan är min hjälte.
Karen, det är Marla. Vi kör på Jennifer Peterson.
Du får dina aktier.
Ms Peterson är ofta förvirrad och har svårt att klara sig själv.
Hon har begränsad rörlighet. Hon kan inte ta hand om sig själv.
Och jag tror att det är riskabelt att lämna henne ensam i sitt hem.
- Har hon ingen familj? - Hon har ingen, utöver oss.
Det är förfärligt. Stackars kvinna.
Då så, ms Grayson. Kan ni ta er an henne?
Jag vet att ni redan har mycket att göra.
Ja. Om ni vill att jag ska ta hand om henne så gör jag det.
Tack, Marla.
Ms Peterson, jag heter Marla Grayson. Jag arbetar med dr Karen Amos.
Får jag tala med er en stund?
Godmorgon, ms Peterson. Ledsen att jag stör så tidigt.
- Är ni läkare? - Nej, jag... Kan jag visa er det här?
Jag behöver mina läsglasögon. Jag är strax tillbaka.
- Jag förstår inte riktigt vad det här är. - Det är ett domstolsbeslut.
- Ett domstolsbeslut? Hur rör det mig? - Det är väl ert namn?
Jennifer Peterson, ert födelsedatum, personnummer och den här adressen.
- Jösses, har jag gjort nåt fel? - Nej, det är för att hjälpa er.
Domstolen har beslutat med er läkare-
-att ni behöver hjälp att ta hand om er själv.
Domstolen har förordnat mig att bli er förvaltare.
Vad? Jag behöver inte...
När man inte längre kan ta hand om sig själv, träder staten in.
Vi kan inte låta människor ha det svårt.
Jag? Jag har det inte svårt. Jag har det jättebra.
- Jag behöver ingen hjälp. - Det är tyvärr inte ert beslut.
Domstolen har beslutat att ni behöver hjälp och som er förvaltare-
-är det min plikt att se till att ni får all den hjälp ni behöver.
Det här är första gången som jag hör nåt om en domstol.
I nödlägen kan domstolen samlas utan myndlingens närvaro.
- Det är helt galet. - Ni måste följa med mig.
Jag ska ingenstans.
Det är ett domstolsbeslut och ni kan få problem om ni inte följer med.
Herregud.
Om ni känner att det är ett misstag kan ni begära en prövning.
Men just nu är det bäst att ni följer med till vårdhemmet.
Och om det har skett ett misstag kan vi ta itu med det då.
Frances hjälper er att packa en väska.
Godmorgon. Trevligt att träffas.
- Det här är ofattbart. - Det kommer att bli bra.
- Ta inte på mig. - Jag ber om ursäkt.
Ta inte på mig!
Vilket vackert hem, mrs Peterson.
Jag kan ta dem. Jag övervakar huset tills det här är utrett.
Kom nu. Vi vill bara se till att ert hem ses efter.
Tack, Curtis. Säkerhetsbältet.
Hur gick det? Fick hon släpas ut med fötterna före?
Nej, hon packade och gick ut. De gör sällan motstånd.
De ser det officiella dokumentet, polisen, och de följer med.
- Jag skulle göra motstånd. - Det tror du.
Men de flesta är svaga, medgörliga, rädda.
Sant. Har du hört talas om Milgram-experimentet?
- Inte nu, Sam, Vi är redan på väg. - Okej.
- Sam, hela köret behövs här. - Uppfattat.
Välkommen hem.
Stig in.
- Jag hade glömt hur stora de är. - Ja.
Slå er ner.
Så att ni ska känna er som hemma.
De har er sjukjournal här, alla recept.
Ni behöver inte oroa er. De tar hand om allt.
Om ni behöver mig, när det än är, är det bara att fråga.
Har ni en mobiltelefon? Lås upp den. Jag lägger till mitt nummer.
Om ni behöver ringa så säger ni bara till.
Ni ska veta att jag är hedrad att vara er förvaltare.
Och glöm inte att jag är på er sida. Jag är här för att hjälpa till.
Behandla henne som en drottning, Sam.
- Vad hon än behöver. - Absolut.
Ta hand om er, ms Peterson. Vi ses snart.
Det här är vardagsrummet. Känn er som hemma.
Det är den fina globen.
Det är saker här inne.
Kan ni öppna dörren? Jag vill bara få lite luft.
- Ni måste gå ditåt. - Jag vill bara få lite luft.
Kan ni öppna dörren så att jag får lite luft?
Ni måste gå åt andra hållet.
- Den vägen! - Okej.
Följ mig.
De där också.
TILL SALU
- Tack så mycket. - Tack.
Fyrtiofem. Där.
Såld.
Jag älskar din rumpa.
Hej, skulle ni kunna hjälpa mig? Jag behöver min mobiltelefon.
Kan ni ta fram den åt mig?
Mobiltelefoner hålls i förvar för allas säkerhet.
- Min mobil kommer inte att skada er. - Endast er förvaltare...
Nej, jag vill inte ha min förvaltare.
Kan jag få prata med föreståndaren?
Mr Rice är inte tillgänglig.
Mr Rice är här men otillgänglig.
Mr Rice!
- Lugna er. - Rör mig inte!
- Ni måste lugna er. - Varför tar ni på mig?
- Jag var lugn tills... - Lugna er, ms Peterson.
De får inte göra så här!
De får inte göra så mot mig!
Okej.
Är det här nyckeln till ett av era bankfack?
Taxi för ms Peterson.
- Hon bor inte här längre. - Vad?
Hon har flyttat. Ms Peterson har flyttat.
Då har jag missuppfattat. Tack.
Ursäkta. Vem ringde er? Ursäkta!
Helvete.
Han är ensam.
Var är hon då?
Hon var inte i huset.
- Var du där i tid? - Ja.
Hon har inte missat ett möte på sju år.
Huset var inte detsamma.
Allt var borta och det var en till salu-skylt på framsidan.
Det var folk där inne. De målade väggar.
En kvinna med provkartor sa att hon inte längre bor där.
Jag förstår inte. Vad var det för människor? Var är hon nu?
Jag vet inte. Jag kom hit direkt.
Frågade du inte fast du vet hur viktigt det här är för mig?
Tänkte du inte på att få lite grundinformation?
Får jag...
Snälla. Jag tänkte...
Du klantade till det, Alexi.
Jag älskar min mamma väldigt mycket-
-och de få tillfällen vi får tillsammans är värdefulla för mig.
- Ja, självklart. - Hitta henne och ta henne till mig.
- Nu. - Självklart. Ja.
Vad var det i påsen? Diamanter. Flera stycken.
- Lösa diamanter? - Hennes bankfacksförsäkring.
Hon nämner guldet, smyckena, obligationerna, men inte diamanterna.
Hon försäkrar en klocka värd 600 dollar, men inte diamanter värda miljoner.
- Tror du att de är stulna? - Antagligen.
- Hon verkar inte vara typen. - Lita inte på gamla människor.
Även sadistiska, omoraliska skitar blir gamla.
Men du missar poängen. Diamanterna existerar inte officiellt.
Så... Ingen skulle sakna dem.
- Du vill stjäla dem. - Nej.
Jag vill förflytta dem för att hålla dem i säkert förvar.
Och se vad som händer.
- Ja. - Förlåt, jag kan komma tillbaka senare.
Har du hittat min mamma?
På sätt och vis.
- Hon är på ett vårdhem. - Det verkar så. Jag kunde inte ta mig in.
De senaste kurirerna kom i morse.
- Förlorade vi några på vägen? - Tre.
Vi får varan från de andra på Medfield.
Är det min smoothie?
Jag förstår inte.
- Lade hon in sig själv på ett vårdhem? - Nej.
Det var ett domstolsbeslut. Hon är en myndling nu.
Er mammas läkare ansåg att hon inte är kapabel att ta hand om sig själv.
- Men det är ju skitsnack. - Ja.
Så hur gick det till?
Marla Grayson. Jag tror att det var hon. Hon är er mammas förvaltare.
Hon har nu full kontroll över er mors liv och tillgångar.
Helvete!
Ring Dean. Få ut min mamma därifrån och håll henne borta.
Gör det diskret. Gör det lagligt. Gör det snabbt. Håll mig utanför.
Ja.
Nej, lämna fotot.
Marla Grayson? Trevligt att träffas. Dean Ericson.
Hans möte är inte registrerat.
Jag behöver bara fem minuter. Det är väldigt viktigt.
Ni får två minuter.
Vilket fint kontor. Väldigt tjusigt. Är det här era myndlingar?
Hur kan jag stå till tjänst, mr Ericson?
Vilket jäkla ansvar med alla dessa människor.
- Pappersarbetet lär vara brutalt. - Slå er ner. Ut med språket.
- Jag är advokat. - Jag behöver ingen.
- Jag representerar Jennifer Peterson. - Jaså?
Ja, och det har skett ett misstag.
Min klient är fullt kapabel att ta hand om sig själv.
Hon behöver ingen förvaltare. Det har givetvis inget med er att göra.
Jag är säker på att hon får bästa möjliga vård-
-men saken är den att hon varken behöver eller vill ha er hjälp.
Hon klarade sig fint på egen hand.
- Har hon ringt er? - Vad?
- Ringde hon er från hemmet? - Ja.
- När träffade ni henne senast? - Nyligen.
- Hur länge sen? - För bara några veckor sen.
Några? Två, tre, fyra?
Kanske fyra. Tre. Och hon mådde utmärkt.
Hon var mer på alerten än vad jag är för det mesta.
Det förklarar saken. För två veckor sen försämrades Jennifers hälsa rejält.
Hon lider av minnesförlust som tyder på demens. Hennes läkare-
-bad domstolen om nödhjälp.
Det är inte sant, ms Grayson.
Ni vet det, jag vet det. Och läkaren, han vet.
- Hon. - Vad?
- Hon. Läkaren är en hon. - Självfallet.
Jag vet vad ni sysslar med här.
- Gör ni? - Ja. Och det är riktigt bra.
Ni såg en möjlighet och tog den. Se på alla kassakor på er vägg-
-som öser in pengar på ert konto, en överbetald timme i taget.
Jag är inte ute efter att förstöra för er.
Utnyttja dessa sköra stackars människor-
-så länge ni behagar.
Om inte det är det perfekta exemplet på den amerikanska drömmen-
-vet inte jag vad som är det.
Men Jennifer Peterson rör ni inte. Jag förstår varför ni ville ha henne.
- Jag följde bara en läkares råd. - Visst.
Vi kan säga så, men hennes läkare har fel.
Är det förstått? Han... Ursäkta, hon har gjort en miss.
Jennifer måste släppas omedelbart.
Och den där kvinnliga läkaren får skriva i ett nytt brev-
-att Jennifer har återhämtat sig och inte längre behöver en förvaltare.
Varför skulle jag göra det?
Jag kommer på två anledningar.
En är för att det är det rätta, men det är nog oväsentligt för er.
Den andra är för att hon har mäktiga vänner-
-som kan göra livet otrivsamt för er. Extremt obehagligt och otrivsamt.
- Är det ett hot? - Nej då.
Det är bara information för er att ta in.
Hur otrivsamt pratar vi om?
Aggressivt och överdrivet otrivsamt, och slutligen...
Vi kan säga att ni varken kommer att trivas eller otrivas igen.
- För att jag kommer att vara död. - Det sa jag inte.
Men vi ska ju alla dö.
Vissa dör bara en tidigare, långsam och plågsam död.
Vem arbetar ni för?
- Jennifer Peterson. - Nej.
- Ursäkta? - Ni ljuger.
Jennifer har inte ringt er från boendet.
Tror ni att jag låter dem komma nära en fungerande telefon?
Och jag vet att hennes advokat har hand om familjerättsliga frågor.
Ni är en haj och det fascinerar mig. Jag vill veta vem som har anställt er.
- Släpp henne. - Nej, Dean. Jag tror inte det.
Jag ville undvika det här.
Det är 150 000 dollar.
- Det var fint. - De är era när ni har släppt henne.
Vet ni vad jag tror, Dean?
Om er spelöppning är 150 000-
-måste Jennifer Peterson vara värd mycket mer för den som har skickat hit er.
- Jag kan gå upp till 250 000. - Vad sägs om fem miljoner?
- 300. - Miljoner?
Tusen. Slutgiltiga erbjudandet.
Jag har en laglig skyldighet. Jennifer Peterson behöver mig.
Jag kan inte bara överge henne.
- Säger ni nej? - Jag säger nej. Nej, tack.
Ni kommer att spela upp den här konversationen i ert huvud-
-och ångra ert beslut.
Se på allt ni har. En framgångsrik verksamhet, anställda-
-ett trevligt ansikte, inga brutna ben, ett liv.
När det här är över kommer ni inte att ha nåt av det längre.
- Sista chansen. - Hej då, Dean.
Curtis stämplar ert parkeringskvitto på vägen ut.
Jag har gått igenom alla hennes papper, även födelseattesten.
Jag hittar ingen som vi borde vara rädda för.
Vem är då den där advokaten?
- Han kanske känner till diamanterna. - Det var även min tanke.
Han kanske har en andel och är rädd att vi ska hitta dem.
Du borde kanske bara ta pengarna.
Och avstå från den största möjlighet vi nånsin har fått?
- Han kanske menar det han säger. - Vad?
Hoten.
Vet du hur många gånger jag har blivit hotad av en man? Tusentals.
Vet du hur många som gjorde slag i saken? Två.
Han kom med hot för det var allt han hade att komma med.
Om en kvinna inte gör som du vill-
-kallar du henne subba och hotar att döda henne.
Jag är inte rädd för honom.
Hur tänker du då?
Jag ska prata med nån som har alla svar.
- Hur mår hon? - Hon har varit orolig ända sen hon kom.
- Det är de alltid. - Ja, men hon är i en klass för sig.
Läkaren fick anpassa hennes medicin för att lugna ner henne. Två gånger.
Hon är i spelrummet.
Vi var tvungna att ge henne lugnande så hon kan vara lite borta.
I dag ska vi använda klassiska ostar...
Jennifer. Hur känner ni er?
- Varför känner jag igen er? - Jag är er förvaltare. Marla.
Gudskelov. Jag behöver hjälp. Jag behöver min mobiltelefon.
- För att ringa vem? - Vad?
- Vem behöver ni ringa? - Hur så?
Känner ni en man som heter Dean Ericson?
- Vem? Vad? - Dean Ericson. Känner ni honom?
- Dean? Nej, det gör jag inte. - Inte?
Han säger att han jobbar för er. Att han är advokat.
Advokat.
- Ser han dyr ut? - Ja, det skulle jag säga.
- Vad är det för datum? - Den 15:e.
- Förra veckan var det den 8:e. - Ja.
- Nu har ni problem. - Jaså? Varför då?
- Han kommer. - Vem då? Dean?
- Nej. Han kommer. - Vem då?
Ni kommer att få se.
Vem är ni, Jennifer?
Så mycket läkemedel. Jag kan inte tänka.
Berätta vem ni är. Berätta för mig.
Jag har tillgång till ert bankfack.
Jag vet vad som finns där.
Ett kuvert i en bok.
- Berätta vem ni är. - Ni är en rånare.
Nej, jag är er förvaltare.
- Ni är min rånförvaltare. - Berätta vem ni är.
- Jennifer. Berätta. - Jag är ert livs största misstag.
Berätta.
- Mobiltelefon. - Berätta.
Ge mig min mobiltelefon. Ni låter mig inte komma ut härifrån.
Jag har inget att säga.
- Hör på mig. - Inget.
Jag kontrollerar er medicinering, er mat, ert välbefinnande. Allt.
Jag, inte ni. Jag. Och jag kan göra det mycket svårt för er.
Är det förstått?
- Ja. - Ja.
Varsågod, din stackars lilla fitta.
Ursäkta mig...
Marla Grayson. Min favoritdam.
Jag vill att du ändrar Jennifer Petersons rutin.
- Jag lyssnar. - Dra ner på hennes smärtstillande.
- Öka fysiska aktiviteten till nivå fyra. - Marla.
Stimulerande medel på kvällen och lugnande på dagen.
Sätt henne på en enkel diet. Ingen fast föda. Bara gröt och soppa.
Inga spel, ingen tv och bara 30 minuter per dag utanför rummet.
- Är du säker? - Jag är jävligt säker.
Okej.
- Tack, Sam. - Okej.
Herr ordförande, Jennifer Peterson hålls mot sin vilja på ett vårdhem.
Denna kvinna uppgav på falsk grund att Jennifer har dålig hälsa-
-trots att hon faktiskt mår alldeles utmärkt.
Vem är ni? Jag har inte sett er här innan.
Dean Ericson, herr ordförande. Det här är mina kollegor.
Vi representerar Jennifer Peterson. Jag vill klara upp ett felaktigt domslut.
Menar ni att jag är ansvarig för justitiemord?
Inte medvetet, herr ordförande. Det ljögs för er.
Min klient kallades inte in på prövningen och inte heller en representant.
Det är fullständigt normalt i en nödprövning.
Men det här var inget nödläge.
Det var ms Graysons påhitt för att kunna lura domstolen.
Jag har ett affidavit från en före detta anställd på dr Amos klinik-
-som visar att ms Grayson och dr Amos regelbundet var i maskopi med varandra-
-för att lura systemet.
"Karen gav svåra patienter till Marla vare sig de behövde förvaltare eller ej."
"För att sen överdriva symptomen för att övertyga domstolen."
Herr ordförande...
- Det här är skandalöst. - Får jag tala?
- Är Fiona Jacobs ert vittne? - Ja. Hon är den anställda.
Fiona hatar Karen. Hon är inte ett opartiskt vittne.
Fiona vill hämnas för att hon fick sparken för att hon var usel på sitt jobb.
Eller så gav Karen henne sparken för att hon avslöjade er verksamhet.
Jag känner Fiona. Hon var usel.
Får jag fråga varför Jennifer inte är närvarande i dag?
Jennifer mår inte bra. Hon kan tyvärr inte närvara-
-och hennes nuvarande läkare bekräftar det.
Jag har också vägrats träffa henne.
Det är som om ms Grayson inte vill att jag ska träffa henne.
Stämmer det, Marla? En advokat måste få träffa sin klient.
Han säger sig vara hennes advokat.
Han har inga dokument som styrker det. Inget kontrakt, inget arvode.
Han dök plötsligt upp på mitt kontor med hot och anklagelser.
Det är inte första gången vi ser samvetslösa advokater-
-som försöker lura gamla på deras livs besparingar.
Det är därför mr Ericson vill ta bort ms Peterson från mig.
Det är raka motsatsen till vad som sker...
Kan ni bevisa att ni är ms Petersons advokat?
Om jag får träffa henne kommer hon att skriva under ett engagemangsarvode.
Så Jennifer Peterson har inte anlitat er?
Jag agerar för berörda parters räkning.
Personer som är mycket oroliga för Jennifer och hur hon behandlas.
- Och vilka är de? - Det får jag inte säga.
De är vänner till ms Peterson som vill vara anonyma.
Vi kommer ingen vart här.
Antingen bevisar ni att ni är ms Petersons advokat-
-eller så kallar ni in de berörda parterna och låter dem föra sin egen talan.
Men för tillfället nekas er begäran att upphäva förmyndarskapet.
Sir... Hör på.
Det är familjerätt! Och domaren är ett as.
En idiot! Han vet inget om juridik. Han kör en Subaru!
Sluta prata! Sluta!
Helvete också.
- Godmorgon. - Godmorgon, jag heter Walter Smith.
Det här är mina bröder Tony och Chad.
Jag talade med er föreståndare mr Rice angående ett besök av inrättningen.
- Fint. Jag ringer honom. - Tack.
- Mr Smith? - Ja.
Ja.
- Marla! Hon är död. - Vem då?
- Jennifer Peterson är död. - Vad? När då?
1949, när hon var tre månader och nio dagar gammal, av polio.
Kvinnan vi har är inte Jennifer Peterson. Hon stal bara ett dött barns identitet.
Här ser ni...
Och se på det här:
Jag hittade den döda flickans dödsannons i en gammal tidning.
Vi har givetvis utmärkt vårdpersonal och resurser.
- Några frågor? - Ja.
Min pappas vän bor här, vi skulle gärna säga hej lite snabbt.
- Det vore fint. - Javisst. Hur var namnet?
Jennifer Peterson.
- Är det nåt problem? - Nej. Jennifer har inte mått bra.
Vi kommer inte att stanna länge. Vi lovade vår pappa. Ni förstår.
Saken är den att Jennifers förvaltare bara vill ha godkända besökare.
Det var märkligt. Hon låter mer som en fånge än en gäst.
Nej då.
Jag ska försöka nå Jennifers förvaltare och se vad jag kan göra.
Självfallet.
- Vad har ni gjort med honom? - Fan.
- Hjälp mr Rice! - Hitta henne!
- Hjälp! - Jerry!
Jävlar!
Stäng ner!
Vem är det vi har då?
Jag vet inte, men den här stulna identiteten är oerhört avancerad.
Vi snackar pass, körkort, arbetskontrakt, 40 års skattedeklaration.
Alla spår av den riktiga Jennifer Peterson är borta-
-inklusive hennes dödsattest.
Marla Grayson. Fan. Jag kommer.
Ursäkta!
Chad.
Tack.
Ner på golvet!
Hallå?
Ur vägen!
Det var fan på tiden!
- Öppna dörren. - Vänta lite.
Öppna den! Jag är villig att döda er för att komma ut härifrån.
Är ni villiga att dö för att hindra mig?
Det var det jag trodde.
Tack.
- Den här vägen. - Hej!
- Rör mig inte! - Ditåt.
Dra åt helvete!
- Vi har er. - Nej, det har ni inte.
Jo, semestern är över.
Vi drar.
Skjut inte! Upp med händerna. Gå till andra sidan!
Vad heter ni?
Varför ville ni kidnappa den gamla damen?
Vill ni ringa ert telefonsamtal?
Vill ni ha en munk?
Vi har hittat honom i systemet. Han har suttit inne.
- Vem är han? - Alexi Ignatyev.
Bror till Nicholas Ignatyev som var del av ryska maffian i Cleveland.
Var?
Nicholas dog för sju år sen i en brand, med sin boss Roman Lunyov.
Det var mordbrand. De förskingrade pengar.
De var knarksmugglare och inblandade i flera mord.
Vi trodde att även Alexi dog i branden, men nu vill han kidnappa din myndling.
- Vem är hon förresten? - Ingen, en pensionerad affärskvinna.
- Rik? - Så där.
De var kanske bara ett stöldförsök.
Ni skötte er bra. Han är en riktig skurk.
Kan du göra mig en tjänst?
- Hör av dig om nåt mer dyker upp. - Visst, Frankie.
Lou. Kalla mig inte "Frankie".
- Du brukade gilla det. - Inte längre.
Frankie?
- Det var en grej ett tag. - Jag gillar det.
- Frankie. - Nej.
Ja, det är jag.
Jag behöver nåt.
Hej.
Ursäkta, jag stänger nu. Har ni en bokad tid?
LOKAL HUSLÄKARE HITTAD DÖD
- Fran? - Marla.
- Du har hört om Karen. - Ja. Herregud.
Packa en väska. Vi måste dra. Om de har dödat henne står vi på tur.
Det vet vi inte. Karen kan ha haft andra bekymmer.
Jaså? Tror du på det själv?
Då så.
Jag vill inte att du blir skjuten i huvudet, och inte jag heller.
Då blir vi inte det.
Vi valde Jennifer Peterson för att hon var en pärla.
En pärla utan anknytningar, men hon är en spindelväv.
- Som vi kommer att fastna i. - Kanske, men kanske inte.
De kom med vapen till ett vårdhem. De är ryska maffian.
- Inte längre. - Packa en jävla väska.
Fan.
Curtis, det är Marla.
Ja, vi har sett. Jag vet.
Ja, stäng ner kontoret. Ligg lågt ett tag.
Kan du skicka en lista på alla våra osålda egendomar?
Okej. Tack. Hej då.
Det kommer att ordna sig.
- Hur känner ni er, Jennifer? - Bra. Jag hörde om dr Amos.
- Är Alexi er son? - Vad? Nej. Den idioten.
- Men ni har koppling till ryska maffian. - Han kommer att döda er härnäst.
Om ni inte släpper ut mig nu.
Då kanske han låter er leva.
Lyssna noga på mig.
Jag förlorar inte. Jag tänker inte förlora.
Jag släpper er aldrig.
Jag äger er.
Jag kommer att ta ifrån er alla pengar, all bekvämlighet och självrespekt.
Inte för att jag vill, eller njuter av det, eller för att det är planen-
-men för att era människor inte följde spelreglerna.
Vill ni slå mig? Då får ni ta mig till domstolen. Överlista mig.
Inga vapen i ett vårdhem. Ni ska inte mörda en av mina vänner.
Det här är ert liv nu. Ni är bara en gammal dam på ett vårdhem-
-med demens, inkontinens, artros.
Utan nån...
förutom mig.
Jennifer, eller vem ni nu är.
Ni kommer att dö här, ensam och i fruktansvärd smärta.
Släpp henne!
- Så ja. Lugnt och fint. - Nej! Det är hon!
Milda makter! Hur är det, Marla? Gjorde hon er illa?
Bara ytligt.
Jag hade tur, men vad händer nästa gång?
Hennes mentala hälsa blir bara sämre.
Enligt den här läkaren-
-är ms Peterson sinnesförvirrad, paranoid och våldsam.
Hon är en fara för andra och sig själv.
Hennes läkare och jag rekommenderar att hon får sluten psykiatrisk vård.
Där hennes behov bättre kan ses efter.
Jag håller med.
Oroa dig inte.
- Var den en av dina myndlingars? - Jag vill bara få en värdering, Vee.
Det är en jättefin sten. Inte den vanliga skiten.
Hur mycket?
175 000, kanske 200 000. Den är riktigt fin.
Kan du ha den i förvar ett tag?
- Kan jag få problem? - Nej.
Jag har några ärenden. Jag vill inte ha den i väskan hela dagen. Tack.
Fran hälsar. Hon bad mig fråga om din bror Mikey.
- Mikey? - Är han kvar i branschen?
- Hur så? Behöver du en hälare? - Kanske i framtiden.
- Mike gör saker här och där. - Bra att veta.
Hur gick det? Nappade hon på Mikey?
- Ja. Han kan vara en lösning. - Bra.
- Tog du våra pass? - Passen.
Helvete!
- Nej. Inte du heller? - Fan. Nej.
Jag kan åka och hämta dem.
Vi borde ha dem för säkerhets skull.
- Men var försiktig. - Okej,
Ses vi där?
- Ja, okej. - Okej.
Hej.
Vad hände? Herregud. Mår ni bra?
- Jag vet inte. Jag tror att nån... - Herregud.
Rör mig inte!
Hej, Marla Grayson.
Jag gillar inte er.
Ni har precis träffat mig.
Ni påminner om nån som jag kände när jag var yngre.
Hon var också hetlevrad. Rolig, självsäker.
Föga tillmötesgående.
Jag skar av fingrarna med en brödkniv. Hon är begraven under en snabbmatskedja.
- Underskatta inte mig. - Vem är ni?
En farlig man.
Står det så på visitkortet?
- Ni borde vara rädd. - Varför då?
Ska ni hålla ett stort tal igen?
För i helvete.
Ni har stulit nåt från mig.
Nåt mer än en gammal dam. Ni vet vad jag pratar om.
Jag har män som letar efter det.
De sliter sönder ert kontor, ert hem, och om de inte hittar det de söker-
-kommer jag att slita sönder er tills ni säger var de är.
Känner ni igen henne?
Det är väl er mamma?
Efter att jag har förintat er kommer jag att förinta henne.
Varsågod. Jag skiter i den sociopaten.
Jag...
Jag gillar inte att vara arg.
Jag föredrar att vara lugn.
Men ni har äventyrat det liv som har tagit mig åratal att bygga.
- Vet ni vem jag är? - Nej, men jag kan ana.
Ni är antingen Nicholas Ignatyev eller Roman Lunyov.
Min gissning är Roman för ni känns mer som en boss än en soldat.
Ni fejkade er egen död-
-och var rädd att era Cleveland-vänner skulle ge sig på er mamma-
-så hon blev Jennifer Peterson.
Jag tänker döda er nu.
Okej.
- Är ni inte rädd för döden? - Minns ni hur läskigt det var 1807?
Inte jag heller, för jag levde inte än. Det kommer känns likadant när jag är död.
Inget. Varför vara rädd för det?
Men ni måste inte döda mig.
Advokaten med en portfölj full av pengar var rätt tänk.
Jag är helt öppen för att bli köpt. Hans erbjudande vara bara för lågt.
- Har ni en summa i åtanke? - Jag vill ha tio miljoner dollar.
Självklart vill ni det.
Ni är modig, ms Grayson. Dum, men modig.
Man måste vara modig för att klara sig här.
Och dum, skoningslös och fokuserad.
Hederlighet och rädsla tar en ingenstans. Det förgör en.
Det vet ni. Och jag vill bli rik, mr Lunyov.
Jag vill bli snuskigt rik.
Och jag misstänker att tio miljoner inte är en så stor grej för er.
Men det ger mig möjligheter. Då kan jag använda pengar som vapen.
Som en påk, som de riktigt rika gör. Det är det jag vill.
- Ni har inget. - Er mamma och diamanterna.
Om jag dör får ni aldrig mer se diamanterna.
Och det skulle bli så komplicerat-
-att frigöra er mamma.
Det skulle ta åratal innan hon blir fri. Om hon ens lever så länge.
Bara betala mig. Det är det enklaste sättet.
Gör slut på henne.
Få det att se naturligt ut.
Har ni en telefon? Ni får 50 dollar om jag får använda er mobil.
Hej, Fran här. Lämna ett meddelande.
Kan ni ringa efter en taxi?
Fran!
Älskling! Nej!
Herregud.
Fran? Fran!
Marla.
Jag trodde att vi var döda.
Nej, vi lever.
- Jag är rädd. - Jag är så jävla ledsen. Förlåt.
Det är ingen fara.
Hur känner du dig?
Bättre.
Vad är det, Marla?
Det är registreringsnumret på vår ryska väns bil.
När du vill lägger vi ner. Vi börjar om på nytt, på ett nytt ställe.
- Bara vi två. - Och gör vad?
Vi har förlorat allt.
Inte allt.
Vi kan ta dem och sticka.
Eller så kollar du upp vilken adress numret är registrerat på.
Om vi flyr kommer vi aldrig att känna oss säkra.
Förr eller senare hittar han oss. Är det inte bättre att avsluta det här nu?
Har du en plan?
- Ja. - Kommer den att funka?
Jag vet inte.
Ge mig telefonen.
Här är det. Adressen för nummerplåten: F8T444.
- Det där? - Ja.
Han kan inte bo här. Nummerplåten var kanske stulen.
Nej, den matchade en svart Yukon.
Sväng in. Jag vill ta en närmre titt.
Det är inte han, det är hans förare. Kör.
Där. Följ efter honom!
Han parkerar.
Er bil är här.
Var försiktig.
Hej, jag har möte med mr Naylor på Galen and Hersch.
Jag tror att det är på tredje våningen.
Jag är lite tidig. Finns det en toalett jag kan använda under tiden?
Visst. Bakom hörnet till vänster.
Tack.
Hej, skulle ni kunna hjälpa mig?
Jag är nog på fel plan och jag hittar inte utgången. Är det här B1?
Det här är plan två. Utgången är ditåt.
- Kan jag ta den där hissen? - Det är en privat...
Var är Jackson?
Hej igen.
Sir?
- Är han där inne? - Han ligger i sitt eget urin.
- Vill du göra dig av med honom? - Jag följer dig.
Hur mycket tror du att han väger? 45 kg?
50 kg.
Sov sött, ditt as.
Hallå där. Hur känns det?
Försök inte prata. Ni har en slang i halsen.
Se här. Namn: okänt.
Ni dog nästan av en överdos. Det var tur att de hittade er i tid.
Vill ni höra nåt lustigt? Okända handlingsförlamade personer-
-får en laglig förvaltare av staten som ser över deras välstånd.
Ni vet vart det här bär hän.
Jag är nu er förvaltare.
Jag kan göra vad jag vill med er.
Jag ska be en sköterska ta ut slangen-
-så att ni kan föra över tio miljoner dollar till mitt konto.
Dingdång.
- Hur känns halsen? - Det gör fortfarande ont.
Jag vet att ni inte gillar att förlora-
-men som er förvaltare råder jag er att svälja er stolthet och betala mig.
Ni får er mamma, era diamanter, er frihet.
Ni ser aldrig mig igen.
Även om ni får pengarna, är ni inte rädd att jag ska döda er?
Nej, det är jag inte.
- Det är lätt för mig att se till. - Jag vet.
Men jag kan lika lätt döda er om det här blir för långdraget.
Okej.
- Okej? - Vi avslutar det här.
Ni får de tio miljonerna. Jag ordnar det.
- Men... - Men?
Jag har ett annat förslag.
Istället för att jag ger er tio miljoner dollar...
blir vi partners. Gör affärer ihop.
- Är det ett jävla skämt? - Nej, jag är allvarlig.
Jag hatar er.
Men tänk vilka pengar vi skulle kunna tjäna.
Ni är en unik person, Marla. Er beslutsamhet är-
-skrämmande, men er bedrägeriverksamhet är imponerande.
Men det är bara småpotatis.
Jag föreslår att vi skapar ett monster.
En riksomfattande organisation med er som vd och delägare.
Vi använder mina pengar, era...
färdigheter.
Förintar konkurrensen. Tar kontroll över hela marknaden.
- Vill ni starta ett företag med mig? - Inte bara ett.
Ett korporation med 80 företag, alla registrerade utomlands-
-som fakturerar varandra och gömmer intäkter.
Mäklare, advokater, yrkesutbildningar, läkare, läkemedel.
- En vårdhemskedja. - Exakt.
Med tusentals förvaltare som arbetar för oss.
Och tusentals myndlingar under vårt beskydd.
Då vinner ni...
men jag vinner också.
Och vi tjänar miljarder, på laglig väg.
Mestadels.
- Diamanterna då? - Skit i dem.
- Vi delar på dem. - Hur kan vi lita på varandra?
Om vi gör varandra rika kommer förtroendet naturligt.
Är ni med?
Alla förmögenheter börjar med en risk.
Men innan du tar den risken-
- rannsaka dig själv först.
Lär känna dig själv.
Ställ dig frågan:
Är jag en insider eller en outsider?
Är jag ett lamm?
Eller är jag ett lejon?
Är jag ett rovdjur?
Eller är jag bytet?
Är jag bra med pengar?
Eller är jag bra med människor?
Vad är jag villig att offra för min dröm?
Marla Grayson, vd och grundare...
Var sätter jag min gräns?
Försök inte att vara nån annan.
Man ska veta vem man är och använda det till sin fördel.
Och vem är ni?
Jag?
Jag är bara nån som bryr sig om människor.
- Är ni ett lejon eller ett lamm? - Jag är en lejoninna.
Jag gör vad som krävs för att skydda dem jag bryr mig om.
Ni har nått stor framgång på väldigt kort tid.
Vad är hemligheten, Marla?
Det finns ingen hemlighet, Peter.
Det krävs bara hårt arbete och modet att aldrig ge upp.
Ni är nu en rik kvinna.
Hur mycket har ni på banken?
Du var toppen.
Jag har ont i kinderna efter alla forcerade leenden.
Jag har inte räknat.
Men ni är bland de rikaste i världen.
Vad ska vi göra nu?
- Vad vi vill! - Subban!
Ni är bara 39 år gammal. Det måste kännas bra.
Subba!
- Jag har inte tid med... - Marla!
Nej!
- Min mamma dog! - Vi behöver hjälp!
Hon dog ensam, din jävla subba.
Hjälp!
- Jävla subba! - Ring på hjälp!
Det kommer att gå bra.
Se på mig.
Du kommer att klara dig. Du kommer...
Hjälp! Marla.
Nej, Marla!
Nej, nej, nej. Hjälp!
Med all denna framgång...
har ni fortfarande ambitioner?
Har ni drömmar kvar att uppfylla?
Jag har bara börjat.
Marla Grayson, vd och grundare av Graysons Guardianships. Tack.
Tack. Det var roligt.
Text: Martina Pfriem