PRIVAT OMRÅDE
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Den officiella versionen,
som upprepades tusen gånger runtom i landet
via alla kommunikationsmedel som regeringen hade till sitt förfogande,
segrade till slut.
Ingen hade dött.
Senare skulle dessa lögner förevigas i historieböckerna.
José Arcadio Segundo visste inte var han hade hoppat av,
men om han gick motsatt tågets färdriktning visste han
att han skulle nå Macondo.
Släpp mig. Jag sa ingenting. Släpp mig!
-Min familj var inte inblandad. -Högre!
Ingenting! Släpp mig!
-Ge mig namn! -Vi vet att ni var fler.
Vilka fler var inblandade i strejken? Ut med språket!
Prata, din jävel!
Halt! Stanna där!
Vi har en överlevare. Kommendant!
Han får inte komma undan. Skjut honom!
Hjälp! De tänker döda mig! Hjälp!
Fort!
-Öppna! -Kom igen.
Öppna, för tusan!
Öppna omedelbart!
Jag är José Arcadio Segundo Buendía.
José Arcadio Segundo Buendía.
För att övertyga sig om att han levde upprepade han sitt fullständiga namn.
Bokstav för bokstav.
Vad hände?
Vi var 3 000.
Vi var på tågstationen. De sköt oss, och de dumpar kropparna i havet.
Män, kvinnor, barn. Vi var 3 000.
Ingen har dött, José Arcadio.
Inte sedan din farbror överstens tid har något hänt i Macondo.
HUNDRA ÅR AV ENSAMHET
-Hallå! Vart ska du? -Till United för att träffa min bror.
-Bananbolaget har stängt. -Jag vet. Det är en familjeangelägenhet.
Hörde du inte?
Ingen kommer att vara där förrän det har slutat regna. Gå hem.
Berätta om någon har sett min dotter.
-Goddag, kapten. -Goddag, kapten.
-Tystnad! En i taget! -Jag har redan berättat sanningen.
-Lugn! -Goddag, kapten.
En i taget, tack!
De frågar efter familjemedlemmar som inte kom hem igår.
-Ingen säger något. -Det har gått fem dagar.
-…heter min. -Vad står på?
-Min bror arbetar också för bolaget. -En i taget!
-Kapten. -Ut med språket.
Det är inte normalt att min man är borta så här länge.
Vad kan jag säga?
Det vore varken första eller sista gången en man ger sig av med en annan kvinna.
-Visa henne lite respekt! -Säg inte så där till henne.
Varför berättar ni inte vad som pågår? Vi hörde skottlossning igår.
-Jag har inte hört av min son sedan dess. -Skottlossning?
Ja, på eftermiddagen.
-Vid stationen. -Det måste ha varit en dröm.
Inget har hänt i Macondo. Inget händer, och inget kommer att hända.
Det här är en lycklig stad.
Och du? Vill du något?
Seså! Ingenting har hänt här. Alla kan gå hem.
-Varför får vi inte veta sanningen? -Sätt fart nu!
Min son.
Är min bror här?
Jag har inte sett honom sedan han gick ut.
Nu när allt är löst med bananbolaget kanske han kommer tillbaka.
Har det hänt något?
Nej.
Jag trodde att han skulle vara här.
Jag hörde på radion att allt har lugnat ner sig.
Säg till om du hör något.
Är det Amaranta Úrsula?
Ovetande om oron som rådde i staden
lade Fernanda sista handen vid sin plan
för att radera alla spår av Meme ur minnet.
Kära son, det fyller mig med stolthet att du ska erhålla en lägre vigning.
Din kyska, dygdiga och kärleksfulla syster Renata
har funnit Herrens frid efter att ha gått bort i gula febern.
Jag höll henne i min famn när hon dog,
och hennes vackra själ steg upp till Guds härlighet.
Vi sörjer hennes bortgång dag och natt.
Din syster var ett helgon. Be för hennes själ.
Amaranta Úrsula har redan ätit.
Hur vet du det, Fernanda? Du har inte varit ute på hela morgonen.
-Det hon har ätit fick hon av mig. -Det vore första gången.
Fernanda, nu räcker det.
Utnyttja att Aureliano är här, och låt honom ta hand om henne.
Ge detta till brevbäraren.
Påminn ditt barnbarnsbarn om att han har en son i Rom. Han behöver pengar.
Det stämmer att du kunde umgås lite mer med flickebarnet.
Flytta hem.
Amaranta Úrsula är inte den enda som behöver ha dig nära.
När utegångsförbudet trädde i kraft
slog soldaterna in dörrar med sina gevärskolvar…
Rör på dig, fackföreningsavskum!
-Nej! -Jag var inte inblandad!
…slet misstänkta ur deras sängar,
och tog med dem på en enkel resa.
Stanna, din hund! Stanna!
Käften! Håll käften!
Herregud, min son, vad har hänt?
Öppna inte dörren. Om de hittar mig dödar de mig.
-De dödar mig. -Va?
José Arcadio! Vad hände?
De kastade dem i havet. Det var över 200 tågvagnar.
Män, kvinnor och barn. De dödade dem.
De kommer att döda mig.
Släpp inte in dem. De kommer att döda mig.
-De kommer att döda mig! -Vad står på?
Lås in dig i ett rum med hänglåset.
Öppna! Det är armén!
Öppna!
-God kväll. Hur kan jag hjälpa er? -Kom igen.
-Sök igenom hela huset. -Den här vägen.
-En annan ditåt. Kom igen. -Herrn.
Leta i minsta vrå. Kom igen!
-Vad behöver ni? -Vad är det som händer?
Mamma Úrsula, stanna på rummet.
-Kolla uppför trappan! -Täck övervåningen.
Om ni berättar vad ni letar efter kan jag hjälpa er.
Vet du vad vi letar efter?
-Nej. -Din bror.
Vi har inte hört av honom på över tre veckor. Han har inte varit här.
Men leta var ni vill.
Det där är förrådet och ladan. Om ni vill titta där, så gör det.
Vad finns här inne?
Ingen har varit där på ett sekel.
Öppna.
-Jag måste hitta nyckeln. -Vad väntar du på?
Soldatens blick dröjde sig kvar
där Aureliano Segundo och Santa Sofía de la Piedad
såg José Arcadio Segundo.
Och han insåg
att han inte kunde se honom.
Nej, här har ingen varit på århundraden. Det finns nog ormar här.
Vad finns här inne?
Det är en verkstad.
Öppna.
Får jag behålla det?
Överste Aureliano Buendía var en av våra bästa män.
Det är ditt.
Kom igen!
-Han är inte här! -Ja, kapten.
Kom igen!
-Kom igen! -Kom igen, grabbar!
Kom igen! Sätt fart!
Flera månader senare regnade det ännu.
Militären hade gett sig av,
och skeendena som skulle ge Macondo dödsstöten
började ta form.
Vi måste skynda oss. Det kommer visst ett tåg.
-Vad står på? -Jag vet inte, men vi måste härifrån.
Kom in.
Varför svarade du aldrig på våra brev?
Vilka brev? Brevbäraren har inte kommit på flera månader.
Klostret är ingen bra plats för en pojke. Renata kunde inte amma honom ens en gång.
Renata har inga barn.
Vad hände med den där flickan, Fernanda?
Hon var så lycklig när hon studerade hos oss.
Vad är du ute efter? En allmosa? Jag har inte tid med det här.
Jag trodde att du skulle ta honom.
-Men jag kan prata med din make istället. -Lämna det.
Jag säger att jag hittade korgen i en flod.
Om de tror på det som står i Bibeln, varför inte på mig?
I Melquíades rum,
skyddad av det övernaturliga ljuset,
av ljudet av regnet,
av känslan av att vara osynlig,
fann José Arcadio Segundo den frid han aldrig någonsin hade haft tidigare.
Broder.
Vi var 3 000, Aureliano.
Jag är säker på att vi var fler än 3 000 på stationen.
Bernardino var där. Jag var med Bernardino.
Den enda kvarstående rädslan
från morgonen då han bevittnade Moncadas avrättning
var att bli levande begravd.
Säg det igen.
Lova att du inte begraver mig levande.
Tack, mamma.
Gavilán var också där med Bernardino. Vi var alla där.
Män, kvinnor och barn.
De sköt oss alla. De sköt mot oss uppifrån.
Och många människor föll över mig.
Jag hittade inte på det. Jag var där.
Bernardino var där.
De kastade oss alla i havet.
Aureliano.
Din bror är inte den första som har förlorat förståndet.
Det är Buendía-släktens öde.
Och det är mitt fel.
Och din farfarsfars.
Ge det här till brevbäraren. José Arcadio behöver pengar.
Brevbäraren har inte kommit på ett år.
De sa att tågen spårade ur på grund av regnet.
Eller har du glömt det?
Ja, förstås.
Gå och prata med henne, min son.
Det är dags att ni reder ut det här.
Mår du bra?
Hur kan jag må bra när jag lever så här? Jag uppfostrades till att bli drottning.
Vad för drottning?
Du är ingen drottning och kommer aldrig att bli det.
Varför skriver du brev
när du vet att posten inte har fungerat på över ett år?
Minns du när jag kom hem till dig? Ni åt skit!
-Din satans pappa! -Min far var en helgon!
Till skillnad från dig, din lata, avgudadyrkande libertin.
Jag har slitit som ett djur för att rädda det här huset.
Det finns oändligt med göromål mellan gryning och skymning.
Jag går till sängs med ögonen fulla av damm,
och ingen säger någonsin: "God morgon, Fernanda. Hur har du sovit?"
Hur kan jag förvänta mig det av en familj som alltid har sett mig som en plåga?
Som gryttrasan vid eldstaden, som sprattelgubben på väggen.
De kallade mig för en skenhelig hycklare, en ödla!
Till och med Amaranta – må hon vila i frid – sa en gång högt
att jag var av sorten som inte kan skilja på sitt rektum och ett hål i marken.
Herregud! Men jag underkastade mig allt detta för att Gud ville det.
Trots att de sa att familjens olycka
berodde på att de bjöd in otacksamt Bogotá-patrask.
Och då syftade man på mig. På mig!
Hertiginnan av Albas guddotter.
Den enda här som inte blir överväldigad av att se 16 olika bestick.
En dam av så hög börd att hon har rätt att underteckna med elva efternamn.
Elva! Och den enda längs kusten som kan skryta med
att ha gjort ifrån sig i guldpottor, varpå överste Aureliano Buendía,
med sin frimurarbibel, hade fräckheten att fråga om jag sket peruanska liljor!
Ska du inte säga något?
Ynkrygg.
Det enda misstaget jag har begått i mitt liv
var att släppa in dig i mitt hus.
Gå till din älskarinna.
Ut med dig!
I över fem år
öppnade sig himlen.
Luften var så fuktig att fiskar hade kunnat simma in genom dörrarna
och ut genom fönstren, färdandes genom sovrumsluften.
Låt mig se.
I den här takten blir vi uppätna av odjuren.
Men du ska få se.
Dagen det slutar regna
vaknar jag upp död.
Göm dig.
Varför är dörren öppen, bastard?
Vad höll du på med?
Vill du att jag berättar en saga innan du somnar?
Jag har ju berättat bra sagor för dig. Är du säker?
Då så.
Inga sagor idag. Vi sover istället.
Såja. Vi ses i morgon.
Jag älskar dig.
Pappa. Vem är "bastard"?
Bastard?
Hej.
Vad heter du?
Hur kom du in här?
Jag ska inte göra illa dig.
Jag tog bara hand om honom. Renata skickade hit honom med en nunna.
Han är ditt barnbarn. Jag ville inte störa dig med det.
Ingen behöver få veta vad han gjorde med vår dotter.
Om du ger honom ditt efternamn kommer ingen att ställa några frågor.
Din galna kärring.
Jag förbjuder dig att komma nära barnen.
Är det uppfattat?
För Fernanda kom det som en lättnad.
Hon hade länge varit medveten om sin stolthet,
men hon lyckades inte dämpa den,
för ju mer hon tänkte på en lösning, desto mindre rationell verkade den.
Úrsula kände instinktivt igen de höga kindbenen,
blicken full av förundran och Aureliano-männens solitära natur.
Aureliano.
På gott och ont är du också en Aureliano.
Åren gick, och det hade fortfarande inte slutat regna.
-Kom igen! -Ge mig dem!
-Kom igen!
I många år seglade piraten Francis Drake på haven.
Och efter en lång tid…
…sägs det att någon hittade piratskeppet
övergivet i ett träsk på andra sidan jorden.
Inne i galeonen
fanns en skatt som är gömd i det här huset.
Och än idag vägrar mamma Úrsula att säga var den är.
Vet ni vem som gjorde den upptäckten?
Er farfars farfar José Arcadio Buendía,
på en av sina första expeditioner efter att ha grundat Macondo.
-Vet ni vad mer han upptäckte? -Vad?
Sir Francis Drakes rustning,
tack vare en gigantisk magnet som hans vän Melquíades sålde honom.
Tar du oss dit någon gång?
Självklart. Det är det första vi gör när det slutar regna.
-Är Macondo som Bryssel, pappa? -Det är vackrare.
Mitt på stora torget
står ett jättelikt träd, större än alla byggnader.
Byggnader?
Festerna pågår till gryningen och varar i flera dagar.
Ni kommer att se vad jag menar.
Vi fångar skorpionen! Kannibal!
Kannibal, vi ska fånga kannibalen!
Kannibal.
Vi var 3 000.
Det var män, kvinnor och barn.
-Det var barn. -Jag är inte rädd.
Om du bara kunde se dig själv, mamma Úrsula. Du är så vacker.
-Eller hur, Aureliano? -Ja, väldigt vacker.
Barn.
Jag måste berätta en sak.
Buendíor får inte gifta sig med varandra.
Jag har betraktat er.
Jag menar allvar.
Amaranta, Aureliano, lyssna på mig.
Ni får inte gifta er med varandra,
för då skulle era barn födas
med en grissvans.
Vad gör ni? Titta vad ni gjorde med mamma Úrsula.
-Ut med er. -Kom!
Ut!
Kannibalen kommer att attackera dig.
Amaranta Úrsula, Aureliano, det är mat!
Se vad de gjorde med dig, mamma Úrsula.
Är jag vacker?
Alltid.
Du har alltid varit vacker. Alltid.
Och klockan två på eftermiddagen lystes världen upp av en dåraktig sol,
rödaktig och grov som tegelstoft,
och nästan lika sval som vatten.
På tio år regnade det inte igen.
Du hade svårt att kliva upp.
Jag hade en mycket märklig dröm.
Det slutade aldrig regna.
Mamma Úrsula.
Aureliano.
Låt det ligga. Hjälp mig att få ut djuret.
Förlåt mig.
Aureliano Segundo kunde bara hjälplöst se på
när syndafloden skoningslöst utplånade
det som en gång ansågs vara den största och mest solida förmögenheten i Macondo.
Kvar fanns bara stanken.
Sov gott.
Det är inte tid för sådant längre.
Hur mycket får vi för det av turkarna?
Ursäkta?
Ingen använder det. Varför ska vi behålla det?
Amaranta Úrsula måste fara, och jag är pank på grund av regnet.
Men vart ska hon ta vägen?
Jag hittade en flickskola i Bryssel.
När ska hon åka?
När jag får pengarna.
Och ska Aureliano följa med mig?
Nej, älskling. Det är en skola för unga damer.
Men han och jag kommer att vänta här på alla dina brev
där du skriver om allt underbart du gör där borta.
Och om du är snäll hälsar vi på dig på loven.
Pojke.
Kom hit.
Jag ska visa dig en sak.
Vad är det?
Jag vet inte.
Ingen vet vilket språk det är skrivet på. Du kanske kan tyda det
medan du väntar på Amaranta Úrsula.
Hittills har jag känt igen 30 bokstäver som upprepas.
Tecken. Det är tecken, inte bokstäver.
-Det är tecken. Tecken. -Var det därför du låste in dig här?
Det var därför jag låste in mig här.
Och för att jag tänker på något som jag inte får glömma.
Vad får du inte glömma?
Att den nationella armén
massakrerade 3 000 arbetare som var inträngda på stationen.
Det här är inte påhittat. Det är på riktigt. Det hände.
Varför gjorde de det?
Jag har mycket att berätta för dig.
Mycket.
Aureliano Segundo vaknade vid midnatt,
och det kändes som om han stryptes inifrån av krabbklor.
Mår du bra?
Det kostade mig en hel del pengar, men om Guds nåd är med er
kan ni vinna ett vackert klavikord från Europa för bara några pesos.
Rädslan för att dö utan att ha skickat Amaranta Úrsula till Bryssel
fick Aureliano Segundo att arbeta som aldrig förr.
Vad finns alltid framför en, men man kan aldrig se den?
Framtiden.
Köp det här numret.
Det kommer direkt från Gud, och ges bara ut en gång vart hundrade år.
Hur många vill du ha? Två?
Bra. Och du? Tre.
Vid midnatt försökte han trösta ensamma kvinnor som grät vid skivspelarna
med sina spådomar om god tur.
Du ser ut att uppskatta det goda i livet.
Är du fortfarande arg på mig?
Så hur ska vi kunna bo ihop?
Jag lovade ju att inte lämna dig.
Petra ordnar en säng åt dig i vårt hus. Om du vill kan vi gå dit i morgon.
Kom igen, pojk. Säg något. Ja eller nej?
Ja.
Ja?
Vad är det här?
Packa dina saker. Jag hämtar dig i morgon.
Jag kommer att sakna dig, farmor.
Tack.
Amaranta Úrsula och lilla Aureliano
skulle minnas sin barndom som en lycklig tid.
Såja, nu går vi.
Aureliano. Kom nu.
Aureliano.
Nu går vi.
Nu går vi. Seså.
Hon kommer tillbaka.
Du är döende.
Jag måste hålla mitt löfte.
Oroa dig inte. Jag tar hand om ditt barnbarn.
Men du är inte skyldig mig något.
Gå i frid, Aureliano.
Hör du mig?
Gå i frid.
Kom in.
Sover du aldrig?
Kom du för att ta farväl av husets galning?
Lova att du aldrig glömmer vad jag sa till dig.
Hjälp!
För Guds skull, hjälp!
Gör något.
Gör något!
Den 9 augusti dog båda två samtidigt
och blev åter identiska i döden,
precis som i sin ungdom.
Med stor sorg höll hon sitt löfte.
Räds inte döden, Aureliano.
Lidande existerar bara i livet.
Santa Sofía de la Piedad hördes aldrig av igen.
Hon planterade Remedios den skönas evangeliska frön i familjen.
Hon ägnade sitt liv åt att uppfostra barn
som knappt mindes att de var hennes barn och barnbarn.
Hon tog hand om Aureliano Babilonia som om han vore hennes egen…
Förlåt mig.
…utan att veta att hon var hans gammelfarmor.
Finn din egen väg.
Ingen kommer att veta att du existerade.
Bastard.
Undertexter: Mattias R. Andersson