MAGÁNTERÜLET
ILLETÉKTELENEKNEK BELÉPNI TILOS
A hivatalos változat,
amelyet országszerte ezerszer elismételtek
a kormány összes rendelkezésére álló kommunikációs csatornáján,
végül felülkerekedett.
Senki sem halt meg.
A történészek később ezeket a hazugságokat szentesítették az iskolai tankönyvekben.
Második José Arcadiónak fogalma sem volt, hol ugrott le,
ám azt tudta, hogy ha a vonattal ellenkező irányba indul,
eljut Macondóba.
Engedjenek el! Nem mondtam semmit. Engedjenek el!
Engedjenek el! A családom ártatlan.
Hangosabban!
Ártatlan! Engedjenek el!
Neveket! Tudjuk, hogy mások is vannak.
Ki vett még részt a sztrájkban? Mások is beszélhetnek.
Beszélj!
Beszélj, te mocsok!
Álljon meg! Megállni!
Ez itt él.
Parancsnok!
Nem menekülhet el. Lelőni!
Segítség! Meg fognak ölni! Segítség!
Gyorsan!
- Kinyitni! - Gyerünk!
Kinyitni, az istenit!
Azonnal nyissák ki!
Második José Arcadio Buendía vagyok.
Második José Arcadio Buendía.
Hogy önmagát is meggyőzze róla, hogy még él, kimondta a teljes nevét.
Betűről betűre.
Mi történt veled?
Háromezren voltak.
Kint az állomáson.
Tüzet nyitottak ránk. A halottakat a tengerbe dobták.
Férfiakat, nőket, gyerekeket. Háromezren voltak.
Senki sem halt meg, José Arcadio.
A nagybátyád, az ezredes ideje óta semmi sem történt Macondóban.
SZÁZ ÉV MAGÁNY
Hé! Hová megy?
A Unitedhez, meglátogatni a fivéremet.
A banántársaság zárva van.
Tudom. De családi ügyben keresem.
Nem hallotta?
Amíg el nem áll az eső, senki sem lesz itt.
Menjen haza!
Mondja meg, látták-e a lányomat!
- Jó napot, kapitány! - Üdv, kapitány!
- Csendet kérek! Sorban! - Már elmondtam az igazat.
- Nyugalom! - Kapitány!
Egyesével, kérem!
A rokonaikról érdeklődnek, akik tegnap nem mentek haza.
- Senki nem mond semmit. - Öt napja.
- Az enyémet… - Mi folyik itt?
- A bátyám is a társaságnál van. - Egyesével!
- Kapitány! - Mondja, asszonyom!
A férjem sosem szokott ilyen hosszú időre eltűnni.
Mit mondhatnék, asszonyom?
Nem ez lenne sem az első, sem az utolsó, hogy egy férfi más nővel tölti a hétvégét.
- Tisztelettel beszéljen a hölggyel! - Mi ez a hangnem?
Miért nem árulják el, mi folyik itt? Tegnap lövöldözés volt.
Azóta nem hallottam a fiamról.
Lövöldözés?
Igen, délután lövöldöztek.
- Igen, az állomáson. - Biztos csak álmodta.
Semmi sem történt Macondóban. Most sem történik, és soha nem is fog.
Ez egy boldog város.
Uram, szeretne valamit?
Emberek! Nem történt semmi. Mindenki menjen haza!
- Haza? Miért nem mondják el az igazat? - Menjenek!
Fiam!
Itt van a fivérem?
Nem láttam, mióta elment hazulról.
Talán most, hogy megoldódott a banántársaság ügye, visszajön.
Történt valami?
Nem.
Csak azt hittem, itt találom.
Hallottam a rádióban, hogy elcsendesedtek a dolgok.
Ha bármit megtudtok, szóljatok!
Ez Amaranta Úrsula?
Vakon a város nyugtalanságára,
Fernanda elvégezte az utolsó simításokat mesteri tervén,
hogy nyomtalanul kitörölje Memét mindenki emlékezetéből.
Drága fiam!
Óriási büszkeség, hogy hamarosan felveszed a kisebb papi rendeket.
Tiszta, erényes és szerető húgod, Renata
az Úr békéjében hunyt el a sárgaláz áldozataként.
A karjaimban halt meg,
és gyönyörű lelke megtért Isten dicső színe elé.
Halálát szüntelenül gyászoljuk.
A húgod egy szent volt.
Imádkozz a lelkéért!
Amaranta Úrsula már evett.
Honnan tudod, Fernanda?
Egész reggel ki sem jöttél.
Ha evett is, én etettem meg.
Az lenne az első alkalom.
Fernanda, elég volt!
Használd ki, hogy itt van Aureliano, és bízd rá Amaranta Úrsulát!
Ezt adja oda a postásnak!
És szóljon a dédunokájának, hogy van egy fia Rómában! Pénz kell neki.
Igaz, hogy több időt is tölthetnél a kislányoddal.
Gyere haza, fiam!
Nem Amaranta Úrsula az egyetlen, akinek szüksége van rád.
A kijárási tilalom végeztével
a katonák puskatussal törték be az ajtókat…
Mozgás, te szakszervezetis féreg!
- Ne! - Semmi közöm hozzá!
…kirángatták az ágyból a gyanúsítottakat,
elvitték őket, és többé nem tértek haza.
Megállni, kutya! Állj meg!
Kushadj! Hallgass!
Jóságos ég, fiam, mi történt veled?
Ne nyiss ajtót! Keresnek, és meg akarnak ölni.
- Megölnek. - Tessék?
José Arcadio!
Mi történt?
A tengerbe dobták őket.
Több mint 200 vagon van.
Férfiakat, nőket, gyerekeket. Megölték őket.
Engem is megölnek.
Ne engedd be őket! Meg fognak ölni.
- Megölnek! - Mi történt?
Zárkózz be egy szobába! Lakatold le!
Nyissák ki! Itt a nemzeti hadsereg!
Kinyitni!
Jó estét! Miben segíthetek?
Gyerünk!
Rajta! Az egész házat átkutatni! Erre!
- Arra is menjen valaki! - Uram!
Minden zugot nézzenek át! Gyerünk!
Mit keres?
Mi ez az egész?
Úrsula mama, ne jöjjön ki!
- Emeletet átfésülni! - A második emeletet is!
Ha elmondja, mit keres, segíthetek.
Tudja, mit keresünk?
Nem, uram.
A fivérét.
Több mint három hete nem hallottunk róla.
Nem járt itt.
De bármit átkutathatnak.
Ez a kamra, az meg a pajta.
Ha ott is körülnézne, csak tessék!
Ott mi van?
Itt száz éve nem járt senki.
Kinyitni!
- Meg kell keresnem a kulcsot. - Akkor mire vár?
A katona tekintete megakadt ott,
ahol Második Aureliano és Irgalmas Szent Zsófia
Második José Arcadiót látták.
A férfi ekkor jött rá,
hogy a katona nézi, de nem látja.
Igaza volt. Itt évszázadok óta nem járt senki.
Biztos kész kígyófészek.
Itt mi van?
Egy műhely.
Nyissa ki!
Ezt megkaphatom?
Aureliano Buendía ezredes az egyik legjobb emberünk volt.
A magáé.
Indulás!
- Nincs itt! Menjünk! - Igen, kapitány.
- Gyerünk! - Máris!
- Menjünk! - Gyerünk, fiúk!
Menjünk!
Gyertek! Indulunk!
Hónapokkal később még mindig esett.
A katonák már elmentek,
és az események, amelyek később halálos csapást mértek Macondóra,
kezdtek körvonalazódni.
Siessünk! Azt mondják, jön egy vonat.
Mi ez az egész?
Bárhová is vigyen, el kell mennünk innen.
Jöjjön!
Miért nem válaszolt a leveleinkre?
Melyikekre? Hónapok óta nem járt itt a postás.
A kolostor nem újszülött fiúknak való hely.
Renata egyszer sem tudta megszoptatni.
Renatának nincs gyermeke.
Mi történt azzal a lánnyal, Fernanda?
Amikor nálunk tanult, még olyan boldog volt!
Mit akar? Alamizsnát?
Nem érek rá erre.
Azt hittem, befogadja.
De ha akarja, elmagyarázhatom a férjének.
Hagyja itt!
Majd azt mondom, a folyó hozta egy kosárban.
Ha a Szentírásnak elhitték, nekem miért ne hinnék?
Melquíades szobájában,
a természetfeletti fény,
az eső hangjának
és a láthatatlanság érzésének védelmében,
Második José Arcadio rálelt a nyugalomra,
melyben addigi élete során sosem volt része.
Fivérem!
Háromezren voltak, Aureliano.
Már bizonyos,
hogy több mint háromezren voltak a pályaudvaron.
Bernardino is ott volt. Én vele voltam.
Bernardinóval voltam.
Egyetlen félelme maradt meg
azóta a hajnal óta, amikor végignézte Moncada kivégzését.
Hogy élve temetik el.
Mondd el megint!
Esküdj meg, hogy nem temetsz el élve!
Köszönöm, anya!
Gavilán is ott volt Bernardinóval.
Mind ott voltunk.
Férfiak, nők és gyerekek.
Mindannyiunkra lőttek.
Fentről lőttek ránk.
Sokan rám is zuhantak.
Ezt nem én találtam ki.
Ott voltam.
Ahogy Bernardino is.
Mindannyiukat a tengerbe dobták.
Aureliano!
Nem a fivéred az első, akinek elment az esze.
Ez a Buendíák sorsa.
És ez az én hibám.
És a dédapádé.
Kérem, adja ezt oda a postásnak!
José Arcadiónak pénz kell.
A postás egy éve nem járt itt, Fernanda.
Azt mondták, kisiklottak a vagonok az eső miatt.
Vagy elfelejtetted?
Igen, hát persze.
Menj, beszélj vele, fiam!
Ideje elrendezni a dolgotokat.
Jól vagy?
Hogy lennék jól, ha így kell élnem?
Királynőnek neveltek.
Milyen királynőnek?
Nem vagy királynő, és soha nem is leszel az.
Minek írsz leveleket,
amikor tudod, hogy már egy éve leállt a posta?
Emlékszel, amikor elmentem hozzátok? Nyomorogtatok!
- A nyomorult apád, aki úgy bánt… - Az apám egy szent volt!
Nem úgy, mint te,
te lusta, bálványimádó élvhajhász.
Én viszont megszakadok, hogy megmentsem ezt a házat.
Annyi itt a tennivaló napkeltétől napnyugtáig.
Estére telemegy a szemem üvegporral, és sosem hallom, hogy:
„Jó reggelt, Fernanda! Hogy aludtál, Fernanda?”
De hát persze.
Mit várjak egy olyan családtól, amelyik mindig koloncnak tartott?
Egy fazékfogó rongynak, egy falra mázolt pojácának.
Álszentnek, farizeusnak neveztetek, meg kígyónak!
Még Amaranta is, Isten nyugosztalja, egyszer fennhangon kijelentette,
hogy az a fajta vagyok, aki összekeveri a seggét a sekrestyével.
Szentséges ég!
De én mindent alázattal viseltem,
az Úr akarata szerint. Mint amikor azt mondták, az lett a család veszte,
hogy ajtót nyitott ennek a hálátlan bogotái nőszemélynek.
És nem másra céloztak, mint rám.
Rám!
Alba herceg keresztlányára. Az egyetlenre ezen a fattyúfészekben,
aki nem jön zavarba tizenhatféle evőeszköztől.
Egy olyan előkelőségre, aki jogosan visel tizenegy spanyol családnevet.
Tizenegyet!
És az egyetlenre a partvidéken, aki csakis arany éjjeliedénybe végezte a dolgát,
hogy Aureliano Buendía ezredes szabadkőművesi gúnnyal megkérdezze,
hogy kakát szarok-e vagy inkaliliomot!
Nem mondasz semmit?
Gyáva.
Egyetlen hibát követtem el életemben.
Azt, hogy beengedtelek a házamba.
Menj a szeretődhöz!
Takarodj!
Több mint öt éven át
szakadatlanul ömlött az eső.
Olyan nedves volt a levegő, hogy a halak az ajtón át beúszhattak volna a szobákba,
át a hálószobák levegőjén, aztán ki az ablakon.
Hadd nézzem!
Ha ez így megy tovább, a vadállatok martalékaként végezzük.
De majd meglátod.
Aznap, amikor eláll az eső,
én reggelre már halott leszek.
Bújj el!
Miért van nyitva az ajtó, fattyú?
Mit csináltál?
Meséljek neked valamit lefekvés előtt?
Ma jó történeteim vannak.
Biztos?
Hát jó.
Ma nem mesélek.
Akkor lefekvés.
Jól van, holnap találkozunk.
Szeretlek.
Apa!
Ki az a fattyú?
Fattyú?
Szia!
Hogy hívnak?
Hogy jutottál be ide?
Ne félj! Nem fogunk bántani.
Én csak vigyáztam rá.
Renata küldte ide régebben egy apácával.
Ő az unokád.
De nem akartalak felzaklatni ezzel.
Nem tudódhat ki, hogy az a mocsok meggyalázta a lányunkat.
Ha a nevedre veszed, senki sem fog kérdezősködni.
Te őrült szuka!
Megtiltom, hogy a gyerekek közelébe menj.
Megértetted?
Fernanda ekkor fellélegzett.
Már régóta tisztában volt saját gőgjének mértékével,
ám nem tudta, hogyan tehetne ellene,
mert minél több megoldást vett számba,
annál képtelenebbnek tűnt mind.
Úrsula ösztönösen felismerte az Aurelianók magas arccsontját,
csodálkozó tekintetét és a belőlük áradó magányt.
Aureliano.
Jó vagy rossz,
de te is Aureliano vagy.
Évek teltek el, de az eső szüntelenül csak szakadt.
Gyerünk!
Add ide!
- Add már ide! - Gyerünk!
Francis Drake kalózkapitány sok-sok éven át járta a tengereket.
Aztán hosszú idő után…
Azt beszélik, hogy valaki rábukkant egy kalózhajóra,
ami a mocsárban hevert megfenekletten a világ túlsó végén.
A hajó belsejében
kincs volt, ami ebben a házban van elrejtve,
amiről Úrsula mama a mai napig nem hajlandó elmondani, hová dugta.
Tudjátok, ki fedezte fel azt a hajót?
Az ük-ükapátok, José Arcadio Buendía,
az egyik első expedícióján, miután megalapította Macondót.
- És tudjátok, mit talált még? - Mit?
Sir Francis Drake teljes páncélját,
hála egy óriási mágnesnek, amit a barátja, Melquíades adott el neki.
Egyszer elviszel minket oda?
Persze. Az lesz az első dolgunk, amint eláll az eső.
És Macondo olyan, mint Brüsszel, apa?
Még annál is szebb.
A főtéren
van egy hatalmas fa, ami bármelyik épületnél nagyobb.
Épület?
Igen, amikben hajnalig, sőt, napokig tart a mulatság.
Majd meglátjátok.
Menjünk skorpiót fogni! Emberevő!
Emberevő, elkapjuk az emberevőt!
Emberevő!
Háromezren voltak.
Férfiak, nők és gyerekek.
- Gyerekek is. - Nem félek.
Ha látnád magad, Úrsula mama! Egyszerűen gyönyörű vagy.
Ugye, Aureliano?
Igen, nagyon szép.
Gyerekek!
Mondanom kell valamit.
A Buendíák nem házasodhatnak egymást közt.
Figyeltelek titeket.
Komolyan beszélek.
Amaranta,
Aureliano,
hallgassatok rám!
Nem házasodhattok össze,
mert a gyerekeitek
malacfarokkal születnének.
Mit csináltok? Nézzétek, mit műveltetek Úrsula mamával!
- Kifelé! - Menjünk!
Tűnés innen!
Úgyis én fogok győzni, emberevő.
Amaranta Úrsula, Aureliano, gyertek enni!
Hogy ezek mit műveltek magával, Úrsula mama!
Gyönyörű vagyok?
Mint mindig.
Mindig is gyönyörű volt.
Mindig.
Egyszer csak
délután két órakor bárgyú napsugár gyúlt a világra,
mely vörös és szemcsés volt, akár a téglapor,
ám majdnem olyan hűs, mint a víz.
Aztán tíz évig nem esett az eső.
Azt hittem, már fel se kelsz.
Nagyon furcsa álmom volt.
Nem akart elállni az eső.
Úrsula mama!
Aureliano!
Azt hagyd! Segíts kiszedni ezt az állatot!
Bocsáss meg!
Második Aureliano tehetetlenül nézte,
ahogy az özönvíz könyörtelenül elpusztítja
Macondo valaha legnagyobbnak és legbiztosabbnak tartott vagyonát,
amiből már csak a bűz maradt.
Aludj jól!
Most már nem ilyen időket élünk.
Mennyit adnak ezért a törökök?
Tessék?
Senki sem használja. Miért tartanánk meg?
Amaranta Úrsulának el kell mennie, engem meg tönkretett az eső.
De hova menne, Aureliano?
Találtam egy brüsszeli leányiskolát.
Mikor menne el?
Amint meglesz a pénz.
És Aureliano is jöhet velem?
Nem, drágaságom.
Ez egy leányiskola.
De Aurelianóval együtt várni fogjuk minden leveledet
a csodás dolgokról, amiket ott csinálsz.
És ha jó leszel, a szünidőben meglátogatunk.
Fiú!
Gyere ide!
Gyere! Mutatok valamit.
Mi ez?
Nem tudom.
Senki sem tudja, milyen nyelven írták.
Talán te meg tudod fejteni,
amíg várod, hogy Amaranta Úrsula hazatérjen.
Eddig
harminc ismétlődő betűt ismertem fel.
Karaktert. Ezek karakterek, nem betűk.
Ezek karakterek. Karakterek.
Ezért zárkóztál be ide?
Ezért zárkóztam be ide.
És mert egy olyan dolog jár a fejemben, amit nem szabad elfelejtenem.
Mit nem szabad elfelejtened?
Hogy a nemzeti hadsereg
lemészárolt 3000 munkást, akiket a pályaudvaron szorítottak sarokba.
Ezt nem én találtam ki. Ez igaz, megtörtént.
És miért csinálták ezt?
Rengeteg dolgot kell elmesélnem.
Rengeteget.
Második Aureliano éjfélkor úgy ébredt,
mintha rákollók fojtogatnák belülről.
Jól vagy?
Ez nekem is némi pénzembe került,
de ha az isteni gondviselés ön mellé áll,
pár pesóért megnyerhet egy gyönyörű, Európából hozatott klavikordot.
Attól rettegve, hogy meghal,
mielőtt Brüsszelbe küldhetné Amaranta Úrsulát,
Második Aureliano úgy dolgozott, mint még soha.
Mi az, ami mindig előttünk van, de sosem láthatjuk?
A jövő.
Figyelj, vedd meg ezt a szelvényt!
Az isteni gondviselés küldte, ilyen százévente egyszer fordul elő.
Hányat kérsz? Kettőt?
Rendben. És te? Hármat.
Éjfélkor pedig
még mindig szerencséről szóló mesékkel próbálta vigasztalni
a gramofonok mellett magányosan zokogó nőket.
Látom, szereted a jó dolgokat.
Még mindig haragszol rám?
Hogy fogunk így együtt élni?
Mondtam, hogy nem hagylak magadra.
Petra szerez egy ágyat, amit berakunk a házunkba.
Ha akarod, holnap elvihetlek oda.
Na, mondj már valamit! Jó lesz, vagy sem?
Jó.
Jó?
Mi történt itt?
Szedd össze a holmidat! Holnap érted jövök.
Nagyon fogsz hiányozni, mama.
Köszönöm.
Amaranta Úrsula és a kis Aureliano
később boldog időszakként emlékeztek a gyerekkorukra.
Na jó, menjünk!
Aureliano! Indulás!
Aureliano!
Jól van, menjünk!
Gyerünk! Gyerünk! Jól van.
Vissza fog jönni.
Te haldokolsz.
Teljesítenem kell az ígéretemet.
Ne aggódj! Gondját viselem az unokádnak.
De nem tartozol nekem semmivel.
Menj békében, Aureliano!
Hallottad?
Menj békében!
Gyere be!
Te sosem alszol?
Jöttél elbúcsúzni a ház bolondjától?
Ígérd meg, hogy nem felejted el, amit mondtam!
Segítség!
Valaki segítsen, az istenért!
Csinálj valamit!
Augusztus kilencedikén egyszerre haltak meg,
és halálukban ismét olyan egyformák lettek,
mint amilyenek kamaszként voltak.
Anyjuk minden fájdalma ellenére betartotta ígéretét.
Ne félj a haláltól, Aureliano!
Szenvedés csak az életben van.
Többé nem hallottak Irgalmas Szent Zsófiáról.
Ő vetette el a szép Remedios angyali tisztaságának magvait a családban.
Egész életét olyan gyerekek nevelésének szentelte,
akik szinte nem is tudták, hogy a gyermekei és az unokái.
Úgy gondoskodott Aureliano Babiloniáról, mintha a saját gyermeke lett volna…
Bocsáss meg!
…nem is sejtve, hogy ő a dédanyja.
Találd meg a saját utad!
A létezésedről sem fognak tudni.
Fattyú.
A feliratot fordította: Tóth Norbert