PRIVATNI POSJED
ZABRANJEN ULAZ
Službena verzija,
koju su ponovili tisuću puta diljem zemlje
svim sredstvima obavještavanja koja je vlada imala na raspolaganju,
na kraju je prevladala.
Nije bilo žrtava.
Poslije su povjesničari potvrdili te laži upisavši ih u sve udžbenike.
José Arcadio Segundo nije znao gdje je iskočio.
Ali znao je da će doći u Macondo bude li išao u smjeru suprotnom od kretanja vlaka.
Pustite me! Nisam ništa rekao! Pustite me!
-Pustite me! Moji s ovime nemaju veze! -Glasnije!
Ništa! Pustite me!
-Hoću imena! -Sudjelovalo je još ljudi!
Tko je još štrajkao? Reci! Možda se govorka!
Govori!
Govori, gade!
Stani! Ni makac!
Tu je jedan živ!
Zapovjedniče!
Ne smije pobjeći! Ubijte ga!
Upomoć! Ubit će me! Upomoć!
Brzo!
-Otvorite! -Idemo!
Otvorite, jebemu!
Otvorite, jebemu mater!
Ja sam José Arcadio Segundo Buendía.
Ja sam José Arcadio Segundo.
Kako bi se uvjerio da je živ, izgovarao je svoje puno ime.
Slovo po slovo.
Što ti se dogodilo?
Bilo nas je tri tisuće.
Bili smo na željezničkoj postaji.
Pucali su po nama. Bacaju tijela u more.
Muškarci, žene, djeca. Bilo ih je tri tisuće.
Nije bilo mrtvih, José Arcadio.
U Macondu se ništa nije dogodilo još od vremena tvog strica, pukovnika.
STO GODINA SAMOĆE
Hej! Kamo idete?
Idem u United vidjeti brata.
Tvrtka je zatvorena.
Znam. Ali trebam ga nešto u vezi s obitelji.
Niste me čuli?
Dok kiša ne prestane, u tvrtki nema nikoga.
Idite kući.
Je li tko vidio moju kćer?
-Pozdrav, kapetane. -Dobar dan!
-Tišina, molim vas! Mir! -Već sam vam rekao istinu.
-Smirite se! -Dobar dan.
Jedan po jedan!
Pitaju za članove obitelji koji se sinoć nisu vratili kući.
-Nitko ništa ne govori. -Već pet dana!
-Tako se zovem! -Što se događa?
-I moj brat, u tvrtki! -Jedan po jedan!
-Kapetane. -Recite, gospođo.
Nije normalno da mog muža tako dugo nema!
A što da vam kažem, gospođo?
Ne bi bilo ni prvi ni zadnji put da muškarac provede vikend s drugom ženom.
-Ne budite bezobrazni! -Nemojte tako s njom.
Zašto ne kažete što se događa?
Jučer je bila pucnjava.
Otad ne znam gdje mi je sin.
Pucnjava?
Da, popodne je bila pucnjava.
-Da, na postaji! -Sigurno ste to sanjali.
U Macondu se ništa nije dogodilo. I nikad se ništa neće dogoditi.
Ovo je sretan grad.
Gospodine, trebate li što?
Ništa se nije dogodilo! Raziđite se kućama!
Kućama? Zašto nam ne kažu istinu?
Idite!
Sine!
Je li tu moj brat?
Nisam ga vidjela otkako je otišao od kuće.
Sad se sve riješilo s tvrtkom za proizvodnju banana,
pa se možda vrati.
Ne.
Došao sam jer sam mislio da je ovdje.
I čuo sam na radiju da se situacija smirila.
Javite mi ako išta čujete.
Je li to Amaranta Úrsula?
Nesvjesna nelagode u gradu,
Fernanda jer provela završne korake svog plana
da iz sjećanja izbriše svaki trag koji je ostavila Meme.
Dragi sine,
silno sam ponosna što ćeš biti primljen među kandidate.
Tvoja čedna, kreposna i nježna sestra Renata
preminula je u miru Božjem uslijed povraćanja krvi.
Umrla mi je u naručju
i njezina divna duša uzašla je k slavi Gospodinovoj.
Danonoćno je oplakujemo.
Sestra ti je bila svetica.
Moli se za njezinu dušu.
Amaranta Úrsula već je jela.
Kako znaš, Fernanda?
Cijelo jutro nisi izašla.
-Jela je jer sam je ja nahranio. -Bilo bi ti prvi put.
Fernanda, dosta.
Iskoristi to što je Aureliano ovdje i pusti da se brine o njoj.
Dajte ovo poštaru.
Recite praunuku da se sjeti da ima sina u Rimu. Treba novac.
Istina je da bi mogao provoditi više vremena s kćeri.
Vrati se ovamo, sinko.
Ne treba te samo Amaranta Úrsula uza se.
Nakon policijskog sata
vojnici bi kundacima provaljivali vrata…
Pokret, govno sindikalno!
-Ne! -Ja s time nemam veze!
…izvlačili sumnjivce iz kreveta
i odvodili ih na put bez povratka.
Ne miči se, pseto!
Šuti! Tiho!
Zaboga, sine, što ti se dogodilo?
Ne otvaraj vrata. Traže me i ubit će me.
-Ubit će me. -Što?
José Arcadio!
Što je bilo?
Bacili su ih u more.
Ima više od dvjesto vagona.
Muškarci, žene i djeca.
Ubili su ih!
I mene će ubiti.
Ne puštaj ih unutra. Ubit će me!
-Ubit će me! -Što se događa?
Zaključaj se lokotom u sobu.
Otvorite! Nacionalna vojska!
Otvorite!
Dobra večer. Izvolite?
Idemo.
Pretražite cijelu kuću!
Ovuda.
-Jedan onuda. Ajmo! -Gospodine.
Pretražite svaki kutak! Idemo!
Što trebate?
-Što se događa? -Mama Úrsula, ne izlazi iz sobe.
-Provjerite kat! Ajmo! -Na prvi kat!
Ako mi kažete što tražite, mogu vam pomoći.
Znate li što tražimo?
Ne znam, gospodine.
Vašeg brata.
Nije se javio već tri tjedna!
Nije dolazio ovamo.
Ali samo vi sve pretražite.
Ondje su spremište i štala.
Slobodno pogledajte.
Što je unutra?
Nitko tu nije ušao sto godina.
Otvorite.
-Moram naći ključ. -Što čekate?
Vojnikov se pogled zadržao ondje
gdje su Aureliano Segundo i Santa Sofía
vidjeli Joséa Arcadija Segunda.
I on je shvatio
da ga gleda, ali ga ne vidi.
Istina. Ovdje nikog nije bilo stoljećima.
Sigurno ima zmija.
Što je ovdje?
Radionica.
Otvori.
Smijem li zadržati?
Pukovniku Aurelianu Buendíji nije bilo ravnog.
Uzmite.
Idemo!
-Ovdje ga nema! Idemo! -Da, kapetane!
-Idemo! -Razumijem!
-Idemo! -Ajmo, dečki!
Idemo!
Hajde! Idemo!
Mjesecima poslije kiša je još padala.
Vojska je već bila otišla,
a udarac koji će dokrajčiti Macondo
već se počeo oblikovati.
Idemo brzo. Kažu da će vlak doći i otići.
Što se događa?
Ne znam kamo ide, ali moramo otići.
Uđite.
Zašto niste odgovorili ni na jedno naše pismo?
Koje pismo? Poštar ne dolazi već mjesecima.
Samostan nije dobro mjesto za dječaka.
Renata ga nije mogla ni jedanput podojiti.
Renata nema djece.
Što se dogodilo toj djevojci, Fernanda?
Bila je vedra i vesela dok je učila kod nas.
Što hoćete? Milodar?
Nemam vremena za ovo.
Trebali biste ga uzeti.
Ali ako želite, objasnit ću sve vašemu mužu.
Ostavite ga.
Reći ću da sam našla košaru kako pluta u rijeci.
Ako su vjerovali Svetom pismu, zašto ne bi meni?
U Melquíadesovoj sobi,
zaštićen nadnaravnom svjetlošću,
zvukom kiše
i osjećajem nevidljivosti,
José Arcadio Segundo pronašao je mir
kakav još nikad nije okusio.
Brate.
Bilo ih je tri tisuće, Aureliano.
Sad sam siguran da ih je na postaji bilo više od tri tisuće.
Ondje je bio Bernardino. Bio sam s njim.
Bio sam s Bernardinom.
Jedini strah koji je preostao
otkako je vidio Moncadino pogubljenje, bio je da ga ne pokopaju živog.
Reci mi opet.
Zakuni se da me nećeš pokopati živog.
Hvala, mama.
I Gavilán je bio s Bernardinom.
Svi smo bili ondje.
Muškarci, žene i djeca.
Pucali su po svima.
Pucali su na nas odozgo.
Mnogo je ljudi palo na mene.
Nisam to izmislio.
Bio sam prisutan.
Bernardino je bio ondje.
Sve su nas bacili u more.
Aureliano.
Tvoj brat nije prvi koji je izgubio razum.
To je sudbina Buendíja.
Ja sam kriva za to.
I tvoj pradjed.
Molim vas, dajte ovo poštaru.
Joséu Arcadiju treba novac.
Poštar nije dolazio već godinu dana, Fernanda.
Kažu da su vagoni iskočili iz tračnica zbog kiše.
Zar si zaboravila?
Aha, da.
Razgovaraj s njom, sinko.
Vrijeme je da si središ život.
Jesi li dobro?
Kako mogu biti dobro kad ovako živimo?
Odgojili su me da budem kraljica.
Kakva kraljica?
Nisi kraljica i nikad nećeš biti kraljica.
Zašto i dalje pišeš pisma
kad znaš da pošta ne funkcionira već godinu dana?
Sjećaš li se kad sam došao k vama? Jeli ste govna!
Otac ti je bio gad!
Moj je otac bio svetac!
Za razliku od tebe, lijeni, razvratni idolopokloniče!
A ja sam se iskrvila da spasim ovu kuću!
Ima toliko posla da možeš raditi od jutra do mraka!
Liježem u krevet s očima punima prašine!
A nitko nikad nije rekao: „Dobro jutro!”
„Kako si spavala, Fernanda?”
Naravno!
Kako da to očekujem od obitelji kojoj sam uvijek bila smetnja?
Krpa kojom mičeš lonac s vatre, lutka oslikana na zidu!
Zovete me licemjerkom koja liže oltare, gujom!
Čak je i Amaranta, Bog joj dao pokoj duši, jednom naglas rekla
da sam glupa kao guzica!
Bože dragi!
Ali sve sam to mirno prihvatila
zbog namjera Svetog Oca!
I kad su rekli da se obitelj unesrećila
jer je otvorila vrata nezahvalnom smeću iz Bogote!
A to se odnosilo na mene.
Na mene!
Na kumče vojvode od Albe.
Na jedinu u ovom gradu kopiladi
koju ne plaši 16-dijelni pribor za jelo!
Na damu tako visokog roda da se potpisuje s 11 prezimena.
Jedanaest!
I na jedinu na obali koja je vršila nuždu u zlatne noćne posude.
Naime, pukovnik Aureliano Buendía drznuo me se masonski žučno pitati
serem li ljiljane umjesto govana!
Zar nećeš ništa reći?
Kukavico.
Jedina mi je pogreška u životu
to što sam te doveo u svoju kuću.
Idi svojoj ljubavnici.
Gubi se!
Više od pet godina
s neba je pljuštala kiša.
Atmosfera je bila tako vlažna da su ribe mogle ulaziti kroz vrata,
izlaziti kroz prozore i plivati kroz zrak spavaćih soba.
Da vidim.
Ako se ovako nastavi, te će nas beštije proždrijeti.
Ali vidjet ćeš.
Onaj dan kad prestane kiša,
probudit ću se mrtva.
Sakrij se.
Zašto su vrata otvorena, kopile?
Što si radio?
Hoćeš da ti ispričam priču prije spavanja?
Danas pričam dobre priče.
Sigurno nećeš?
Dobro.
Danas nema priča.
Idemo na spavanje.
Dobro. Vidimo se sutra.
Volim te.
Tata?
Tko je kopile?
Kopile?
Zdravo!
Kako se zoveš?
Kako si dospio ovamo?
Bez brige, neće ti biti ništa.
Brinula sam se o njemu.
Renata ga je poslala po redovnici.
On je tvoj unuk.
Nisam ništa rekla da te ne gnjavim.
Nitko ne mora znati da nam je onaj siromah silovao kćer.
Ako mu daš svoje prezime, nitko neće postavljati pitanja.
Luđakinjo usrana!
Zabranjujem ti da se približavaš djeci.
Je li to jasno?
Fernandi je to bilo olakšanje.
Odavno je procjenjivala razmjere svoje oholosti,
ali nije znala kako da je izliječi.
Jer što je više razmišljala o rješenju,
to ga je smatrala nerazumnijim.
Úrsula je instinktivno prepoznala visoke jagodice,
pogled pun čuđenja i samotnjački duh Aurelijana.
Aureliano.
Bilo to dobro ili loše,
i ti si isto Aureliano.
Godine su prolazile, a kiša nikako da stane.
Idemo!
Daj mi ih!
-Daj mi ih! -Hajde!
Dugi niz godina
gusar Francis Drake plovio je morima.
Nakon mnogo vremena…
Kažu da je netko našao gusarski galijun
nasukan u močvari na drugom kraju svijeta.
A u galijunu
bilo je blago koje je skriveno u ovoj kući.
Do dan-danas Mama Úrsula ne želi reći gdje je.
Znate li tko ga je otkrio?
Vaš prapradjed José Arcadio Buendía
na jednoj od prvih ekspedicija nakon što je osnovao Macondo.
-Znate li što je još otkrio? -Što?
Čitav oklop Francisa Drakea,
zahvaljujući divovskom magnetu koji mu je prodao prijatelj Melquiades.
Hoćeš li nas jednom odvesti onamo?
Naravno. To nam je prvi zadatak kad prestane kiša.
Tata, je li Bruxelles kao Macondo?
Ljepši je!
Na glavnom trgu
ima jedno golemo drvo, veće od ijedne zgrade.
Zgrade?
Zabave traju do zore i traju nekoliko dana.
Vidjet ćete na što mislim.
Uhvatit ćemo ga! Ljudožder!
Ljudožder! Uhvatit ćemo ljudoždera!
Ljudožder!
Bilo ih je tri tisuće.
Bilo je muškaraca, žena i djece.
-Bilo je djece. -Ne bojim se.
Da se samo vidiš, Mama Úrsula. Jako si lijepa.
Zar ne, Aureliano?
Da, jako lijepa.
Djeco.
Moram vam nešto reći.
Buendíje se ne smiju međusobno ženiti.
Promatram vas.
Ozbiljno vam kažem.
Amaranta,
Aureliano,
slušajte me.
Ne smijete se vjenčati
jer će vam se djeca roditi
sa svinjskim repom.
Što radite? Gledajte što ste učinili Mami Úrsuli!
-Hajde, van! -Idemo!
Van!
Napast će te ljudožder.
Amaranta Úrsula, Aureliano, večera!
Što su ti to učinili, Mama Úrsula!
Jesam li lijepa?
Uvijek.
Uvijek si bila lijepa.
Uvijek.
I tako,
u dva popodne, svijet je obasjalo ludo sunce,
crvenkasto i grubo poput ciglene prašine
i hladno gotovo poput vode.
Kiša nije padala idućih deset godina.
Zamalo nisi ustala, ženo.
Sanjala sam nešto jako čudno.
Da kiša nikako da stane.
Mama Úrsula!
Aureliano.
Ostavi to. Pomozi mi da odvučem životinju.
Oprosti mi.
Aureliano Segundo bespomoćno je gledao
kako poplava bespoštedno odnosi
ono što se nekoć smatralo najvećim i najsolidnijim imetkom u Macondu
i za sobom ostavlja samo smrad.
Laka ti noć.
Ta su vremena prošla.
Koliko će nam Turci dati za ovo?
Molim?
Ovo nitko ne rabi. Zašto bismo to zadržali?
Amaranta Úrsula mora otići, a ja sam u besparici zbog kiše.
Kamo bi otišla, Aureliano?
Našao sam joj školu za djevojke u Bruxellesu.
Kad odlazi?
Kad nabavim novac.
Ide li i Aureliano sa mnom?
Ne ide, ljubavi.
To je škola za djevojčice.
Ali on i ja čekat ćemo sva pisma u kojima ćeš nam pisati
o čudesima koje ćeš ondje raditi.
Ako budeš dobra, posjećivat ćemo te za praznike.
Dječače!
Dođi.
Dođi, nešto ću ti pokazati.
Što je to?
Ne znam.
Nitko ne zna na kojem je jeziku.
Možda to možeš dešifrirati
dok čekaš Amarantu Úrsulu da se vrati.
Dosad sam prepoznao trideset slova koja se ponavljaju.
To su znakovi, a ne slova.
To su znakovi. Znakovi.
Jesi li zato ovdje zatvoren?
Zato sam ovdje zatvoren.
Zato što razmišljam o nečemu što si ne mogu dopustiti da zaboravim.
Što ne možeš zaboraviti?
Da je nacionalna vojska
poklala tri tisuće radnika koje su stjerali u stupicu na postaji.
To nije izmišljotina, nego stvarnost. Dogodilo se.
Zašto su to učinili?
Mnogo ti toga moram ispričati.
Mnogo.
Aureliano Segundo probudio se u ponoć.
Bilo mu je kao da ga iznutra dave rakova kliješta.
Jesi li dobro?
Na to sam puno potrošio,
ali ako vas prati Božja providnost,
za nekoliko pesosa možete osvojiti divan klavikord koji je došao iz Europe.
U strahu da će umrijeti prije nego što pošalje Amarantu Úrsulu u Bruxelles,
Aureliano Segundo bacio se na posao.
Što je uvijek ispred tebe, iako to ne vidiš?
Budućnost.
Kupite ovaj broj.
Od Božje je providnosti koja se javlja samo svakih sto godina.
Koliko želite? Dva?
U redu. A vi? Tri.
U ponoć je propovijedima o sreći pokušao tješiti
usamljene žene koje su plakale kraj gramofona.
Izgledaš kao da voliš kvalitetne stvari.
Još se ljutiš na mene?
Kako ćemo onda živjeti zajedno?
Rekao sam ti da te neću ostaviti samog.
Petra će kupiti krevet za našu kuću.
Ako želiš, možemo sutra otići onamo.
Hajde, reci nešto. Da ili ne?
Da.
Da?
Što ti je to tu?
Spakiraj se. Sutra ću doći po tebe.
Jako ćeš mi nedostajati, bako.
Hvala.
Amaranta Úrsula i mali Aureliano
sjećat će se djetinjstva kao sretnog razdoblja.
Dobro, idemo.
Aureliano. Idemo.
Aureliano.
Dobro je. Idemo.
Idemo. Hajde.
Vratit će se ona.
Umireš.
Moram ispuniti obećanje koje sam dao.
Bez brige. Ja ću se brinuti o tvom unuku.
Ali nisi mi ništa dužan.
Idi u miru, Aureliano.
Jesi li me čuo?
Idi u miru.
Naprijed!
Zar ti nikad ne spavaš?
Došao si se oprostiti od luđaka ove kuće?
Obećaj da nećeš zaboraviti ono što sam ti rekao.
Upomoć!
Za milog Boga, upomoć!
Poduzmi nešto.
Poduzmi nešto!
Devetog kolovoza umrli su u isto vrijeme
i tako opet postali identični u smrti
kao što su bili u adolescenciji.
Usprkos silnoj boli, održala je obećanje.
Ne boj se smrti, Aureliano.
Patnja postoji samo u životu.
Santa Sofía de la Piedad poslije je zauvijek nestala.
Posijala je evanđeosko sjeme ljepotice Remedios u obitelji.
Posvetila je život podizanju djece,
koja jedva da su se sjećala da su joj djeca i unuci.
Brinula se za Aureliana Babiloniju kao da je njezin…
Oprosti mi.
…ne znajući da mu je prabaka.
Nađi svoj put.
Nitko neće znati da si postojao.
Kopile.
Prijevod titlova: Petra Matić