‫- שטח פרטי -‬
‫- אזור סגור‬ ‫אין כניסה -‬
‫הגרסה הרשמית,‬
‫עליה חזרו אלף פעם בכל רחבי המדינה‬
‫בכל כלי התקשורת שעמדו לרשות הממשלה,‬
‫הייתה זו שנתקבלה לבסוף.‬
‫לא היו הרוגים.‬
‫- מקונדו -‬
‫לימים, קידשו היסטוריונים את השקרים האלה‬ ‫בכל ספרי הלימוד.‬
‫- מקונדו -‬
‫חוסה ארקדיו השני לא ידע היכן קפץ,‬
‫אבל הוא ידע‬ ‫שאם ילך בכיוון מנוגד לתנועת הרכבת,‬
‫הוא יגיע למקונדו.‬
‫עזבו אותי! לא אמרתי כלום! שחררו אותי!‬
‫שחררו אותי! המשפחה שלי לא קשורה לזה!‬ ‫-בקול רם!‬
‫כלום! עזבו אותי!‬
‫תן לי שמות! אנחנו יודעים שיש עוד אנשים.‬
‫מי עוד היה מעורב בשביתה? דבר!‬ ‫אנשים יפתחו את הפה.‬
‫דבר!‬
‫דבר, ממזר!‬
‫עצור! אל תזוז.‬
‫הנה אחד חי!‬
‫המפקד!‬
‫הוא לא יכול לברוח. תירו בו!‬
‫הצילו! הם יהרגו אותי! הצילו!‬
‫מהר!‬
‫תפתחו!‬ ‫-קדימה.‬
‫תפתחו, לעזאזל!‬
‫תפתחו מייד, לעזאזל!‬
‫אני חוסה ארקדיו השני בואנדיה.‬
‫כאילו כדי לשכנע את עצמו שעודנו חי,‬ ‫הוא אמר את שמו המלא,‬
‫אות אחר אות.‬
‫מה קרה לך?‬
‫היו 3,000 מאיתנו.‬
‫היינו בתחנת הרכבת.‬
‫הם ירו בנו. הם זורקים את הגופות לים.‬
‫גברים, נשים, ילדים. היו 3,000.‬
‫אף אחד לא מת, חוסה ארקדיו.‬
‫מאז תקופתו של דודך, הקולונל,‬ ‫לא קרה כלום במקונדו.‬
‫- מאה שנים של בדידות -‬
‫היי! לאן אתה הולך?‬
‫אני הולך ליונייטד, לראות את אחי.‬
‫חברת הבננות סגורה.‬
‫אני יודע. יש לי עניין משפחתי איתו.‬
‫למה אתה לא מקשיב?‬
‫עד שהגשם ייפסק, אף אחד לא יהיה בחברה.‬
‫לך הביתה.‬
‫תגידו לי אם מישהו ראה את הבת שלי!‬
‫שלום, קפטן.‬ ‫-שלום, קפטן.‬
‫שקט, בבקשה! לפי הסדר!‬ ‫-כבר סיפרתי לכם את האמת.‬
‫תירגעו!‬ ‫-שלום, קפטן.‬
‫לפי הסדר, בבקשה!‬
‫הם באו לשאול על בני משפחה‬ ‫שלא חזרו הביתה אתמול בלילה.‬
‫אף אחד לא אומר לנו כלום.‬ ‫-עברו חמישה ימים.‬
‫…זה השם שלו.‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫גם אחי, בחברה.‬ ‫-לפי הסדר!‬
‫קפטן.‬ ‫-דברי, גברתי.‬
‫זה לא אופייני לבעלי‬ ‫להיעדר לתקופה ארוכה כזו.‬
‫מה אוכל לומר, גברתי?‬
‫זו לא תהיה הפעם הראשונה או האחרונה‬
‫שגבר נעלם עם אישה בסוף השבוע.‬
‫דבר אליה בכבוד!‬ ‫-אל תדבר אליה ככה.‬
‫למה שלא תגידו לנו מה קורה?‬
‫התבצע ירי אתמול.‬
‫לא שמעתי מהבן שלי מאז.‬
‫ירי?‬
‫כן, התבצע ירי אחר הצהריים.‬
‫כן, בתחנה.‬ ‫-זה בטח היה חלום.‬
‫שום דבר לא קרה במקונדו.‬
‫שום דבר לא קורה ושום דבר לא יקרה.‬
‫זו עיירה מאושרת.‬
‫אדוני, אתה צריך משהו?‬
‫היי! לא קרה פה כלום. לכו הביתה, כולכם.‬
‫ללכת הביתה? למה הם לא מספרים לנו את האמת?‬ ‫-זוזו!‬
‫בן.‬
‫אחי כאן?‬
‫לא ראיתי אותו מאז שהוא יצא מהבית.‬
‫אולי עכשיו,‬ ‫כשכל העניינים עם חברת הבננות נפתרו,‬
‫הוא יחזור הביתה.‬
‫קרה משהו?‬
‫לא.‬
‫באתי הנה כי חשבתי שאמצא אותו פה.‬
‫גם אני שמעתי ברדיו שהמצב נרגע.‬
‫תודיעו לי אם תשמעו משהו.‬
‫זו אמרנטה אורסולה?‬
‫כשהיא אינה מודעת לאי-השקט בעיירה,‬
‫פרננדה הידקה את הבורג האחרון בתוכניתה‬
‫למחיקת כל זכר לממה.‬
‫"בני היקר,‬
‫"אני מתמלאת גאווה‬ ‫על שבקרוב תקבל את סמיכויותיך הראשונות.‬
‫"אחותך הטהורה, הצנועה והאוהבת, רנטה,‬
‫"הלכה לעולמה בצל שלוות האל‬ ‫בשל מחלת ההקאה השחורה.‬
‫"החזקתי אותה בזרועותיי כשמתה‬
‫"ונשמתה היפהפייה‬ ‫נסקה לשכון לבטח בתהילת האל.‬
‫"אנו מתאבלים עליה יומם ולילה.‬
‫"אחותך הייתה קדושה.‬
‫"התפלל על נשמתה."‬
‫אמרנטה אורסולה כבר אכלה.‬
‫איך את יודעת, פרננדה?‬
‫לא יצאת כל הבוקר.‬
‫אם היא אכלה, זה קרה כשהאכלתי אותה.‬ ‫-טוב, זו תהיה הפעם הראשונה.‬
‫פרננדה, מספיק.‬
‫נצלי את העובדה שאאורליאנו פה‬ ‫ותני לו לטפל בה.‬
‫תני את זה לדוור.‬
‫תזכירי לנין שלך לזכור שיש לו בן ברומא.‬
‫הוא זקוק לכסף.‬
‫זה נכון, תוכל לבלות יותר זמן עם הילדה.‬
‫בוא הנה, בן.‬
‫אמרנטה אורסולה אינה היחידה שזקוקה לקרבתך.‬
‫לאחר העוצר,‬
‫החיילים פרצו את הדלתות בקתות רוביהם…‬
‫זוז, חתיכת חרא מהאיגוד!‬
‫לא!‬ ‫-אני לא קשור לזה!‬
‫…גררו חשודים ממיטותיהם‬
‫ולקחו אותם למסע בכיוון אחד.‬
‫עצור, כלב! עצור!‬
‫שקט! תשתקי!‬
‫אלוהים, בן, מה קרה לך?‬
‫אל תפתחי את הדלת.‬ ‫הם מחפשים אותי ויהרגו אותי.‬
‫הם יהרגו אותי.‬ ‫-מה?‬
‫חוסה ארקדיו!‬
‫מה קרה?‬
‫הם זרקו אותם לים.‬
‫היו שם יותר מ-200 קרונות.‬
‫גברים, נשים וילדים,‬
‫הם הרגו אותם!‬
‫הם יהרגו אותי.‬
‫אל תכניס אותם. הם יהרגו אותי.‬
‫הם יהרגו אותי!‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫תנעלי את עצמך בחדר.‬
‫לפתוח! כאן הצבא הלאומי!‬
‫תפתחו!‬
‫ערב טוב. איך אוכל לעזור לכם?‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. חפשו בכל הבית. בכל פינה.‬
‫מכאן.‬
‫עוד אחד לשם. קדימה.‬ ‫-אדוני.‬
‫תהפכו כל אבן. קדימה!‬
‫מה אתה צריך?‬
‫מה קורה פה?‬
‫אימא אורסולה, אל תצאי מהחדר.‬
‫תבדקו במדרגות למעלה! קדימה.‬ ‫-חפשו בקומה השנייה.‬
‫אם תספר לי מה אתה מחפש, אוכל לעזור לך.‬
‫אתה יודע מה אנחנו מחפשים?‬
‫לא, אדוני.‬
‫את אחיך.‬
‫לא שמענו ממנו יותר משלושה שבועות.‬
‫הוא לא היה כאן.‬
‫אבל תוכל לחפש איפה שתרצה.‬
‫זה המחסן והאסם.‬
‫אם תרצה לבדוק שם, בבקשה.‬
‫מה יש שם?‬
‫אף אחד לא היה שם מעל מאה שנה.‬
‫תפתחי.‬
‫אני צריכה למצוא את המפתח.‬ ‫-למה את מחכה?‬
‫מבטו של החייל השתהה על המקום‬
‫בו אאורליאנו השני וסנטה סופיה דה לה פיידד‬
‫ראו את חוסה אאורליאנו השני.‬
‫וגם הוא הבין‬
‫שהוא מביט בו מבלי לראות אותו.‬
‫זה נכון. אף אחד לא היה כאן מאות שנים.‬
‫בטח יש פה נחשים.‬
‫מה יש פה?‬
‫זו סדנה.‬
‫פתח אותה.‬
‫אני יכול לשמור את זה?‬
‫קולונל אאורליאנו בואנדיה‬ ‫היה מגדולי האישים שלנו.‬
‫זה שלך.‬
‫קדימה!‬
‫הוא לא פה! קדימה!‬ ‫-כן, קפטן.‬
‫קדימה!‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫קדימה!‬ ‫-קדימה, חבר'ה! נזוז!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה! נזוז!‬
‫חודשים אחר כך, הגשם עדיין ירד.‬
‫הצבא כבר עזב‬
‫והמאורעות שצפויים היו‬ ‫להנחית מכת מוות על מקונדו‬
‫החלו ללבוש צורה.‬
‫נלך מהר. אומרים שרכבת תבוא ותיסע.‬
‫מה קורה?‬
‫אני לא יודעת לאן היא נוסעת,‬ ‫אבל אנחנו עוזבים.‬
‫תיכנסי.‬
‫למה אף פעם לא רצית לענות למכתבים שלנו?‬
‫אילו מכתבים?‬
‫הדוור לא הגיע במשך חודשים.‬
‫המנזר הוא לא מקום טוב לילד.‬
‫רנטה לא הצליחה להניק אותו אפילו פעם אחת.‬
‫לרנטה אין ילדים.‬
‫מה קרה לילדה הזו, פרננדה?‬
‫היא הייתה כל כך מאושרת כשלמדה אצלנו.‬
‫מה את רוצה? נדבה?‬
‫אין לי זמן לזה.‬
‫חשבתי שתיקחי אותו.‬
‫אבל אם תרצי, אדבר עם בעלך ואסביר לו.‬
‫תשאירי אותו.‬
‫אגיד שמצאתי את הסל שט בנהר.‬
‫אם אנשים מאמינים לכתבי הקודש,‬ ‫למה שלא יאמינו לי?‬
‫בחדרו של מלקיאדס,‬
‫כשהוא מוגן על ידי האור העל-טבעי,‬
‫על ידי רעש הגשם,‬
‫על ידי התחושה שהוא בלתי נראה,‬
‫חוסה ארקדיו השני מצא את השלווה‬
‫שמעולם לא זכה בה אף לרגע בחייו.‬
‫אחי.‬
‫היו שם 3,000, אאורליאנו.‬
‫עכשיו אני בטוח‬ ‫שהיו יותר מ-3,000 בתחנת הרכבת.‬
‫ברנרדינו היה שם. הייתי עם ברנרדינו.‬
‫הייתי עם ברנרדינו.‬
‫הפחד היחיד שנותר‬
‫מאותו שחר בו חזה בהוצאתו להורג של מונקדה‬
‫היה הפחד פן ייקבר בחיים.‬
‫תגידי לי שוב.‬
‫תישבעי שלא תקברי אותי חי.‬
‫תודה, אימא.‬
‫גם גאווילן היה שם עם ברנרדינו.‬
‫כולנו היינו שם.‬
‫גברים, נשים וילדים.‬
‫הם ירו בכולנו.‬
‫הם ירו בנו מלמעלה.‬
‫הרבה אנשים גם נפלו עליי.‬
‫לא המצאתי את זה.‬
‫הייתי שם.‬
‫ברנרדינו היה שם.‬
‫הם זרקו את כולם לים.‬
‫אאורליאנו.‬
‫אחיך הוא לא הראשון שהשתגע.‬
‫זה גורלם של בני משפחת בואנדיה.‬
‫וזו אשמתי.‬
‫ואשמתו של סבא רבא שלך.‬
‫תני את זה לדוור, בבקשה.‬
‫חוסה ארקדיו זקוק לכסף.‬
‫הדוור לא הגיע כבר שנה, פרננדה.‬
‫אומרים שהרכבות הוסטו ממסלולן בגלל הגשם.‬
‫אולי שכחת?‬
‫כן, כמובן.‬
‫לך לדבר איתה, בן.‬
‫הגיע הזמן שתיישב את המצב הזה.‬
‫את בסדר?‬
‫איך אוכל להיות בסדר כשאני חיה ככה?‬
‫חינכו אותי להיות מלכה.‬
‫איזו מלכה?‬
‫את לא מלכה ולעולם לא תהיי מלכה.‬
‫למה את ממשיכה לכתוב מכתבים‬
‫בזמן שאת יודעת‬ ‫שהדואר לא עובד כבר למעלה משנה?‬
‫את זוכרת שהגעתי לבית שלך?‬
‫כולכם אכלתם חרא!‬
‫האבא הממזר שלך!‬ ‫-אבא שלי היה קדוש!‬
‫בניגוד אליך,‬
‫חתיכת עצלן, עובד אלילים מופקר!‬
‫מצד שני,‬ ‫אני ירקתי דם כדי להציל את הבית הזה.‬
‫יש כל כך הרבה לעשות,‬ ‫מעלות השחר ועד שקיעת השמש!‬
‫אני הולכת לישון עם עיניים מלאות אבק,‬ ‫ואף אחד אף פעם לא אמר, "בוקר טוב, פרננדה".‬
‫"איך ישנת, פרננדה?"‬
‫אבל כמובן…‬
‫איך יכולתי לצפות למשהו כזה‬ ‫ממשפחה שתמיד ראתה בי כמטרד?‬
‫כמו מגבת שצריך לקחת כדי להוריד קומקום מהאש‬ ‫ובובה מצוירת על קיר.‬
‫קראו לי צבועה צדקנית, לטאה!‬
‫אפילו אמרנטה,‬ ‫מנוחתה עדן, אמרה פעם בקול רם‬
‫שאני מישהי שלא יודעת להבדיל‬ ‫בין התחת שלה לבין ימי צום!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אבל השלמתי עם כל זה‬
‫למען כוונותיו של האב הקדוש.‬
‫אפילו כשאמרו שכל הצרות במשפחה הזו‬
‫התחילו משום שפתחו את הדלת‬ ‫לאשפה כפוית הטובה הזו מבוגוטה.‬
‫והם התכוונו אליי, לא אחרת!‬
‫אליי!‬
‫בת הסנדקות של הדוכס מאלבה.‬
‫בת התמותה היחידה בעיר הזו, שמלאה ממזרים,‬ ‫שלא נבהלת מסכו"ם של 16 חלקים.‬
‫גבירה משושלת כה מיוחסת,‬ ‫שביכולתה לחתום ב-11 שמות משפחה מחצי האי!‬
‫אחד עשר!‬
‫והיחידה באזור החוף כולו‬ ‫שיכולה להתפאר ולומר שעשתה צרכיה בסירי זהב,‬
‫עד שהקולונל אאורליאנו בואנדיה שאל בחוצפה,‬ ‫בארסיות של בונה חופשי,‬
‫אם מגופי לא יצא חרא, אלא שושנות פרואניות!‬
‫אתה לא תגיד כלום?‬
‫פחדן.‬
‫הטעות היחידה שעשיתי בחיי‬
‫הייתה להביא אותך לגור בבית שלי.‬
‫לך לפילגש שלך.‬
‫תסתלק!‬
‫במשך יותר מחמש שנים,‬
‫השמיים התרסקו ממש אל הקרקע.‬
‫האוויר היה כה לח,‬ ‫עד שדגים היו יכולים להיכנס בפתחים‬
‫ולצאת דרך החלונות,‬ ‫כשהם שוחים באוויר החדרים.‬
‫תני לי לראות.‬
‫בקצב הזה, החיות יכרסמו בנו.‬
‫אבל את תראי.‬
‫ביום שהגשם ייפסק,‬
‫אני אמות.‬
‫תתחבאי.‬
‫למה הדלת פתוחה, ממזר?‬
‫מה עשית?‬
‫לפני השינה, תרצי שאספר לך סיפור?‬
‫סיפרתי סיפורים טובים היום.‬
‫את בטוחה?‬
‫טוב, בסדר.‬
‫בלי סיפורים היום.‬
‫נלך לישון.‬
‫טוב. להתראות מחר.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אבא.‬
‫מי זה ממזר?‬
‫ממזר?‬
‫שלום.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫איך הגעת הנה?‬
‫אל תדאג. לא יקרה לך כלום.‬
‫אני פשוט טיפלתי בו.‬
‫רנטה שלחה אותו עם נזירה לפני כמה זמן.‬
‫הוא הנכד שלך.‬
‫לא אמרתי כלום, כדי לא להטריח אותך.‬
‫אף אחד לא צריך לדעת‬ ‫שהקבצן הזה ניצל את הבת שלנו.‬
‫אם תקרא לו בשם משפחתך,‬ ‫אף אחד לא ישאל שאלות.‬
‫כלבה משוגעת.‬
‫אסור לך להתקרב עוד לילדים.‬
‫זה ברור?‬
‫עבור פרננדה, הייתה זו הקלה.‬
‫זמן רב היא תהתה על יהירותה הגואה,‬
‫אך לא מצאה דרך לתיקון המעוות,‬
‫משום שככל שהרבתה להרהר בפתרונות,‬
‫כך הם נראו בעיניה הגיוניים פחות.‬
‫אורסולה זיהתה מתוך אינסטינקט‬ ‫את עצמות הלחיים הגבוהות,‬
‫את המבט המשתאה‬ ‫ואת דוק הבדידות של האאורליאנויים.‬
‫אאורליאנו.‬
‫לטוב ולרע,‬
‫גם אתה אאורליאנו.‬
‫השנים חלפו והגשם עדיין לא פסק.‬
‫קדימה!‬
‫תני לי אותם!‬
‫-קדימה!‬
‫במשך שנים רבות,‬
‫הפיראט פרנסיס דרייק שט בימים.‬
‫ולאחר זמן רב…‬
‫נאמר שמישהו מצא‬ ‫את ספינת הגליאון של הפיראט,‬
‫תקועה בביצה בצד השני של העולם.‬
‫בתוך ספינת הגליאון,‬
‫נמצא אוצר השמור בבית הזה‬
‫ועד היום,‬ ‫אימא אורסולה מסרבת לומר היכן הוא נמצא.‬
‫אתם יודעים למי שייכת התגלית הזו?‬
‫לסבא רבא רבא שלכם, חוסה ארקדיו בואנדיה,‬
‫שגילה אותה באחד ממסעותיו הראשונים‬ ‫לאחר שייסד את מקונדו.‬
‫ואתם יודעים מה עוד הוא גילה?‬ ‫-מה?‬
‫את שריון הגוף המלא של פרנסיס דרייק,‬
‫הודות למגנט ענק שחברו, מלקיאדס, מכר לו.‬
‫תיקח אותנו לשם פעם?‬
‫ודאי. זה הדבר הראשון שנעשה כשייפסק הגשם.‬
‫ומקונדו דומה לבריסל, אבא?‬
‫היא עוד יותר יפה.‬
‫בכיכר המרכזית,‬
‫יש עץ ענק, גדול יותר מכל בניין.‬
‫בניין?‬
‫המסיבות נמשכות עד אור הבוקר‬ ‫ונערכות במשך מספר ימים.‬
‫אתם תראו למה אני מתכוון.‬
‫אנחנו נתפוס אותו! קניבל!‬
‫קניבל, אנחנו נתפוס את הקניבל!‬
‫קניבל.‬
‫היו 3,000.‬
‫היו גברים, נשים וילדים.‬
‫היו ילדים.‬ ‫-אני לא מפחד.‬
‫אם רק יכולת לראות את עצמך, אימא אורסולה,‬ ‫את יפהפייה.‬
‫נכון, אאורליאנו?‬
‫כן, יפהפייה ממש.‬
‫ילדים.‬
‫אני צריכה לומר לכם משהו.‬
‫אסור לבני משפחת בואנדיה להתחתן זה עם זו.‬
‫צפיתי בכם.‬
‫אני רצינית.‬
‫אמרנטה,‬
‫אאורליאנו,‬
‫תקשיבו לי.‬
‫אסור לכם להתחתן זה עם זו,‬
‫מכיוון שילדיכם ייוולדו‬
‫עם זנב חזיר.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫תראו מה עשיתם לאימא אורסולה.‬
‫צאו מכאן.‬ ‫-קדימה.‬
‫צאו!‬
‫הקניבל יתקוף אותך.‬
‫אמרנטה אורסולה, אאורליאנו, זמן לאכול!‬
‫תראי מה הם עשו לך, אימא אורסולה.‬
‫אני יפהפייה?‬
‫תמיד.‬
‫תמיד היית יפהפייה.‬
‫תמיד.‬
‫וכך,‬
‫בשעה שתיים אחר הצהריים,‬ ‫העולם נדלק בשמש טיפשית,‬
‫אדמדמה ומחוספסת כאבק לבנים,‬
‫וקרירה כמעט כמים,‬
‫ובעשר השנים הבאות, לא ירד שוב גשם.‬
‫כמעט לא קמת, אישה.‬
‫היה לי חלום משונה מאוד.‬
‫הגשם לא הפסיק לרדת.‬
‫אימא אורסולה.‬
‫אאורליאנו.‬
‫תשאיר את זה שם.‬ ‫עזור לי להוציא את החיה הזו מפה.‬
‫תסלחי לי.‬
‫אאורליאנו השני הביט, חסר אונים,‬
‫במבול שמחק ללא רחמים‬
‫את מה שנחשב‬ ‫לעושר הגדול והמבוסס ביותר במקונדו,‬
‫והותיר ממנו צחנה בלבד.‬
‫תישן טוב.‬
‫זה כבר לא הזמן לדברים כאלה.‬
‫כמה הטורקים ייתנו לנו תמורתו?‬
‫סליחה?‬
‫אף אחד לא משתמש בו. למה לשמור אותו?‬
‫חוץ מזה, אמרנטה אורסולה צריכה לעזוב‬ ‫ואני מרושש בגלל הגשם הזה.‬
‫אבל לאן היא תלך, אאורליאנו?‬
‫מצאתי בית ספר לבנות בבריסל.‬
‫מתי היא תלך?‬
‫כשאשיג את הכסף.‬
‫ואאורליאנו יבוא איתי?‬
‫לא, אהובה.‬
‫זה בית ספר לעלמות צעירות.‬
‫אבל הוא ואני נחכה למכתבים שתכתבי לנו‬
‫על כל הדברים הנהדרים שתעשי שם.‬
‫ואם תהיי טובה, נבקר אותך בחופשות.‬
‫ילד.‬
‫בוא הנה.‬
‫בוא. אני אראה לך משהו.‬
‫מה זה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אף אחד לא יודע באיזו שפה זה.‬
‫אולי תוכל לפענח את הכתוב‬
‫בזמן שתחכה שאמרנטה אורסולה תחזור.‬
‫עד עכשיו,‬
‫זיהיתי 30 אותיות שחוזרות על עצמן.‬
‫תווים. אלה תווים, לא אותיות.‬
‫אלה תווים. תווים.‬
‫בגלל זה נעלת את עצמך כאן?‬
‫בגלל זה נעלתי את עצמי כאן.‬
‫ובגלל שאני חושב על משהו‬ ‫שלא אוכל להרשות לעצמי לשכוח.‬
‫מה לא תוכל לשכוח?‬
‫שהצבא הלאומי‬
‫טבח ב-3,000 פועלים שנלכדו בתחנה.‬
‫זו לא המצאה. זה אמיתי. זה קרה.‬
‫ולמה הם עשו את זה?‬
‫יש לי הרבה דברים לספר לך.‬
‫הרבה.‬
‫אאורליאנו השני התעורר בחצות הלילה‬
‫והרגיש כאילו צבתות סרטן‬ ‫חונקות אותו מבפנים.‬
‫אתה בסדר?‬
‫זה עלה לי קצת כסף,‬
‫אבל אם ההשגחה העליונה תהיה איתך,‬
‫תוכלי לזכות בקלאוויקורד יפהפה‬ ‫שהובא מאירופה, תמורת כמה פסוס.‬
‫כשהוא חרד שמא ימות‬ ‫לפני שישלח את אמרנטה אורסולה לבריסל,‬
‫אאורליאנו השני עבד כפי שלא עבד מעולם.‬
‫מה תמיד נמצא מולך, אבל אי אפשר לראות אותו?‬
‫העתיד.‬
‫תראה, קנה את המספר הזה.‬
‫הוא מהמזל האלוהי שמגיע רק פעם במאה שנה.‬
‫כמה תרצה? שניים?‬
‫בסדר. ואתה? שלושה.‬
‫ובחצות,‬
‫הוא ניסה לנחם בטקסי מזל‬
‫את הנשים הבודדות שהתייפחו בצד הפונוגרפים.‬
‫את נראית כמו מישהי שאוהבת דברים טובים.‬
‫אתה עדיין כועס עליי?‬
‫אז איך נגור ביחד?‬
‫אמרתי לך שלא אעזוב אותך.‬
‫פטרה תביא מיטה לבית שלנו.‬
‫ואם תרצה, נוכל ללכת לשם מחר.‬
‫קדימה, ילד. תגיד משהו. כן או לא?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫מה קרה פה?‬
‫תארוז את הדברים שלך. אקח אותך מחר.‬
‫אני מאוד אתגעגע אלייך, סבתא.‬
‫תודה.‬
‫אמרנטה אורסולה ואאורליאנו הקטן‬
‫יזכרו את ילדותם כתקופה מאושרת.‬
‫טוב, נלך.‬
‫אאורליאנו. קדימה.‬
‫אאורליאנו.‬
‫בסדר, נלך.‬
‫קדימה. בואי. בסדר.‬
‫היא תחזור.‬
‫אתה גוסס.‬
‫אני חייב לקיים את מה שהבטחתי.‬
‫אל תדאג.‬
‫אני אטפל בנכד שלך.‬
‫אבל אתה לא חייב לי כלום.‬
‫לך לשלום, אאורליאנו.‬
‫שמעת אותי?‬
‫לך לשלום.‬
‫יבוא.‬
‫אתה אף פעם לא ישן?‬
‫באת להיפרד מהמטורף של הבית?‬
‫תבטיח לי שלעולם לא תשכח את מה שאמרתי לך.‬
‫הצילו!‬
‫בשם אלוהים, הצילו!‬
‫תעשה משהו.‬
‫תעשה משהו!‬
‫ב-9 באוגוסט, שניהם מתו באותו זמן,‬
‫ובמותם נהיו דומים שוב זה לזה,‬
‫כפי שהיו כמתבגרים.‬
‫בצער רב,‬
‫היא קיימה את הבטחתה.‬
‫אל תפחד מהמוות, אאורליאנו.‬
‫הסבל קיים רק בחיים.‬
‫איש לא שמע עוד מסנטה סופיה דה לה פיידד.‬
‫היא זרעה במשפחה‬ ‫את הזרעים המלאכיים של רמדיוס היפה.‬
‫היא הקדישה חייה לגידול הילדים,‬
‫שבקושי זכרו שהם היו ילדיה ונכדיה.‬
‫היא טיפלה באאורליאנו בבילוניה‬ ‫כאילו היה בנה…‬
‫סלח לי.‬
‫…מבלי לדעת שהיא הייתה סבתא רבא שלו.‬
‫מצא את דרכך.‬
‫אף אחד לא יֵדע על קיומך.‬
‫ממזר.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬