YKSITYISALUE
PÄÄSY KIELLETTY
Virallinen versio,
jota toisteltiin kaikkialla maassa -
ja jota hallitus levitti kaikin mahdollisin keinoin,
jäi voimaan.
Kuolonuhreja ei ollut.
Myöhemmin historioitsijat kirjaisivat valheet koulukirjoihin.
José Arcadio Segundo ei tiennyt, missä oli junasta loikannut,
mutta hän tiesi Macondon sijaitsevan junan tulosuunnassa.
Päästäkää minut. En nähnyt mitään. Perheeni ei liity tähän mitenkään.
Lujempaa! -Päästäkää irti!
Kerro nimiä! Tiedämme, että teitä on enemmän.
Ketkä muut olivat mukana lakossa? Antaa kuulua!
Puhu, paskiainen!
Seis! Kädet ylös!
Täällä on yksi elävä! Komentaja!
Älkää päästäkö häntä pakoon!
Apua! Minut tapetaan!
Vauhtia!
Avatkaa! -Mennään.
Avatkaa!
Avatkaa heti, perkele!
Olen José Arcadio Segundo Buendía.
Olen José Arcadio Segundo…
Hän sanoi nimensä kirjain kirjaimelta vakuuttaakseen itselleen olevansa elossa.
Mitä tapahtui?
Meitä oli 3 000.
Olimme rautatieasemalla.
Meitä ammuttiin, ja ruumiit heitetään mereen.
Miehiä, naisia ja lapsia. Meitä oli 3 000.
Kukaan ei ole kuollut.
Everstin aikojen jälkeen Macondossa ei ole tapahtunut mitään.
SADAN VUODEN YKSINÄISYYS
Hei! Minne olette menossa? -Menen tapaamaan veljeäni Unitedille.
Banaaniyhtiö on suljettu.
Tiedän. Tämä on perheasia. -Ettekö kuule?
Yhtiöllä ei ole ketään, kun sataa.
Menkää kotiin.
Onko kukaan nähnyt tytärtäni?
Päivää, kapteeni. -Päivää, kapteeni.
Hiljaisuus! Järjestystä! -Kerroin totuuden.
Rauhallisesti! Yksi kerrallaan, kiitos!
Perheenjäsenet eivät palanneet kotiin, eikä meille kerrota mitään.
Mitä on tekeillä? Yksi kerrallaan! -Veljeni on yhtiöläisiä!
Kapteeni. -Puhukaa, rouva.
Ei ole normaalia, että mieheni on poissa näin kauan.
Mitä voin sanoa?
Ei ole outoa, että mies katoaa viikonlopuksi toisen naisen kanssa.
Kunnioittakaa rouvaa! -Ei hänelle noin tarvitse sanoa.
Miksette kerro, mitä on tekeillä? Eilen ammuttiin.
En ole kuullut pojastani sen jälkeen. -Ammuttiinko?
Kyllä, iltapäivällä ammuttiin. -Asemalla.
Näitte unta. Macondossa ei tapahdu mitään, ei ole tapahtunut eikä tule tapahtumaan.
Tämä on onnellinen kaupunki.
Tarvitsetteko te jotain?
Täällä ei tapahtunut mitään. Menkää kotiin.
Mikseivät he kerro totuutta? -Hajaantukaa.
Poikani.
Onko veli täällä?
Ei ole ollut lähtönsä jälkeen.
Ehkä hän palaa nyt, kun banaaniyhtiön ongelmat on ratkaistu.
Sattuiko jotain?
Ei.
Uskoin vain löytäväni hänet täältä.
Kuulin radiosta, että tilanne on rauhoittunut.
Lähettäkää viesti, jos kuulette jotain.
Onko tuo Amaranta Úrsula?
Fernanda ei huomannut levottomuuksia.
Hän loihti viimeisiä silauksia suunnitelmaan,
jonka tarkoitus oli pyyhkiä viimeinenkin muisto Memestä.
Rakas poikani, olen ylpeä siitä, että sinut vihitään pian diakoniksi.
Siveä, hyveellinen ja rakastava sisaresi Renata -
menehtyi Herran rauhassa mustan oksennuksen vitsaukseen.
Hän kuoli käsivarsilleni,
ja hänen kaunis sielunsa kohosi Jumalan kunniaan.
Suremme hänen poismenoaan päivästä toiseen.
Siskosi oli pyhimys. Rukoile hänen puolestaan.
Amaranta Úrsula söi jo.
Mistä sinä sen tiedät?
Olit koko aamun huoneessasi.
Minä huolehdin hänestä. -Se onkin ensimmäinen kerta.
Riittää jo.
Hyödynnä Aurelianon läsnäoloa ja anna hänen hoitaa lasta.
Tämä on postinkantajalle.
Sanokaa miehelleni, että poikamme Roomassa tarvitsee rahaa.
Voisit kyllä viettää enemmän aikaa tytön kanssa.
Jäisit tänne, poika.
Amaranta Úrsula ei ole ainoa, joka tarvitsee sinut lähelleen.
Ulkonaliikkumiskiellon aikana sotilaat rikkoivat ovia kiväärinperillä.
Liikettä, työläisliittopaska!
Ei! -En ole osa sitä.
He raahasivat epäillyt sängyistään -
ja veivät nämä mennessään.
Seis, senkin koira!
Ole vaiti!
Hyvä ihme. Mitä sinulle tapahtui?
Älä avaa ovea. He etsivät minua tappaakseen.
Minut tapetaan. -Mitä?
José Arcadio! Mitä tapahtui?
Heidät heitettiin mereen.
Junavaunuja oli yli 200.
Miehiä, naisia ja lapsia. Heidät surmattiin.
Minutkin surmataan.
Älä päästä heitä sisään. He tappavat minut.
He tappavat minut! -Mitä täällä tapahtuu?
Piilota hänet lukkojen taakse. -Avatkaa! Kansallisarmeija!
Avatkaa!
Hyvää iltaa. Voinko auttaa? -Tulkaa.
Tutkikaa koko talo. Tuonne. -Tämä selvä.
Toinen tuonne. -Tämä selvä.
Tutkikaa joka nurkka. Liikettä!
Mitä te etsitte?
Mitä on tekeillä? -Älä poistu huoneestasi.
Tarkistakaa yläkerta. -Yläkertaan.
Jos kerrotte, mitä etsitte, voin tehdä yhteistyötä.
Tiedättekö, mitä etsimme?
En, herra. -Veljeänne.
Hänestä ei ole kuulunut yli kolmeen viikkoon.
Voitte kyllä tutkia paikat.
Tuolla on varasto ja lato. Jos haluatte, voitte katsoa nekin.
Mitä täällä on?
Huoneessa ei ole käyty vuosisataan.
Avatkaa se.
Pitää etsiä avain. -Etsikää sitten.
Sotilaan katse viipyi kohdassa,
jossa Aureliano Segundo ja Pyhä Sofia näkivät José Arcadio Segundon.
Tämäkin ymmärsi,
että sotilas katsoi, muttei nähnyt.
Täällä ei tosiaan ole käyty vuosisatoihin. Nurkissa on varmaan käärmeitä.
Entä mitä täällä on?
Se on verstas.
Avatkaa.
Saanko ottaa tämän?
Eversti Aureliano Buendía oli parhaita miehiämme.
Voitte pitää sen.
Lähdetään! Hän ei ole täällä! Mennään! -Kyllä, kapteeni.
Mennään! -Tulkaa, miehet!
Kuukausien kuluttua satoi yhä.
Sotilaat olivat lähteneet,
ja Macondon kuoliniskua edeltävät tapahtumat alkoivat muotoutua.
Nopeasti. Juna ei odota. -Minne se menee?
En tiedä, mutta meidän on mentävä.
Sisään.
Miksette vastannut kirjeisiimme?
Mihin kirjeisiin? Posti ei ole kulkenut kuukausiin.
Luostari ei ole hyvä paikka poikalapselle.
Renata ei onnistunut imettämään häntä kertaakaan.
Renatalla ei ole lapsia.
Mitä tytölle tapahtui?
Kouluaikoina hän oli onnellinen.
Haluatteko rahaa? Minulla ei ole aikaa tähän.
Ajattelin, että otatte lapsen.
Voin selittää asian miehellenne. -Antakaa olla.
Sanon löytäneeni korin kellumasta joessa.
Jos pyhät tekstit sanovat niin, miksen sanoisi minäkin?
Melquíadesin huonetta suojeli yliluonnollinen valo,
sateen meteli -
ja näkymättömyyden tuntu.
Sieltä José Arcadio Segundo löysi rauhan, jota ei ollut kokenut aiemmin.
Veli.
Heitä oli 3 000.
Olen varma, että asemalla oli yli 3 000 ihmistä.
Bernardino oli siellä. Olin Bernardinon kanssa.
Hänen mielessään kummitteli enää yksi pelko siitä kaukaisesta aamusta,
jona hän todisti Moncadan teloitusta.
Elävältä hautaus.
Sano se uudestaan.
Vanno, ettet hautaa minua elävänä.
Kiitos, äiti.
Gavilán oli siellä Bernardinon kanssa. Me kaikki olimme siellä.
Miehet, naiset ja lapset.
He ampuivat jokaisen. Meitä ammuttiin ylhäältä käsin.
Monet kaatuivat päälleni.
En keksinyt tätä itse. Olin paikalla.
Bernardino oli paikalla.
Kaikki heitettiin mereen.
Voi Aureliano.
Veljesi ei ole ensimmäinen järkensä menettänyt.
Se on Buendíojen kohtalo.
Kaikki on minun ja isoisoisäsi syytä.
Tämä on postinkantajalle. José Arcadio tarvitsee rahaa.
Postinkantaja ei ole käynyt vuoteen.
Sade suisti junat raiteiltaan.
Unohditko sen?
Aivan niin.
Mene puhumaan hänelle.
Teidän on aika selvittää välinne.
Oletko kunnossa?
Miten olisin? Joudun elämään näin, vaikka minut kasvatettiin kuningattareksi.
Miksi kuningattareksi? Et ole kuningatar, etkä koskaan tule olemaankaan.
Miksi kirjoitat kirjeitä, kun tiedät, ettei posti ole kulkenut vuoteen?
Muistatko, kun kävin kotitalossasi? Söitte silkkaa paskaa!
Kusipäinen isäsi… -Hän oli pyhimys!
Toisin kuin sinä, laiska, irstas pakana.
Olen tehnyt kaikkeni pelastaakseni tämän talon.
Työtä riittää aamusta iltaan!
Käyn nukkumaan silmät täynnä pölyä, eikä kukaan sano:
"Huomenta, Fernanda. Nukuitko hyvin?"
Mitäpä siitä.
Ei sellaista voi odottaa suvulta, jolle olen pelkkä riesa.
Kuin keittiöriepu tai seinälle maalattu pilakuva.
Minua on haukuttu hurskastelijaksi ja lieroksi!
Amaranta, rauha hänen sielulleen, sanoi kerran ääneen,
että minun pitäisi ottaa pääni pois peräaukostani.
Luoja varjelkoon!
Alistuin kaikkeen ja mukauduin Herran tahtoon.
Suvun epäonni johtui kuulemma siitä, että taloon päästettiin bogotálaisroskaa.
Sillä he tarkoittivat minua. Minua! Alban herttuan kummitytärtä.
Olen tässä sontakasassa ainoa, jota 16-osainen kattaus ei hätkäytä,
ja sukuni vuoksi saan käyttää 11 kastilialaista sukunimeä. Yhtätoista!
Olen koko rannikon ainoa, joka tekee tarpeensa kultaiseen yöastiaan.
Hävytön eversti Aureliano Buendía kysyi paskannanko sontaa vai liljoja!
Etkö sano mitään?
Pelkuri.
Elämäni ainoa virhe on se,
että toin sinut talooni.
Mene naisesi luo.
Häivy!
Yli viiden vuoden ajan -
taivas oikeastaan romahti maahan.
Oli niin kosteaa, että kalat olisivat voineet tulla sisään ovista,
uida huoneiden halki ja poistua ikkunoista.
Anna minun katsoa.
Tätä menoa meidät syödään elävältä.
Näet vielä.
Kun sää vihdoin kirkastuu,
minä herään kuolleena.
Piiloudu.
Miksi ovi on auki, äpärä?
Mitä olit tekemässä?
Haluatko kuulla sadun ennen nukkumaanmenoa?
Kerron hyviä satuja.
Oletko varma?
Hyvä on.
Ei satuja tänään. Käydään vain nukkumaan.
No niin. Huomiseen.
Rakastan sinua.
Isä.
Kuka äpärä on?
Äpäräkö?
Hei.
Mikä sinun nimesi on?
Miten pääsit tänne?
Ei sinulle käy mitenkään.
Minä vain hoidin lasta.
Renata lähetti hänet nunnan mukana.
Hän on lapsenlapsesi. En halunnut vaivata sinua.
Emme paljasta, että rääsyläinen raiskasi tyttäremme.
Jos annat pojalle sukunimesi, kukaan ei kysele turhia.
Hullu ämmä.
Kiellän sinua lähestymästä lapsia.
Onko selvä?
Fernandalle se oli helpotus.
Hän oli ajat sitten arvioinut korskeutensa kovan hinnan,
muttei osannut tehdä sille mitään.
Mitä enemmän hän mietti ratkaisujaan, sitä hullummilta ne vaikuttivat.
Úrsula tunnisti vaistomaisesti korkeat poskipäät,
ihmettelevän katseen ja Aurelianojen yksinäisyyden.
Aureliano.
Kävi miten kävi, sinäkin olet Aureliano.
Vuodet kuluivat, eikä sade ollut vieläkään lakannut.
Mennään! -Anna ne minulle!
Anna tänne! -Mennään!
Merirosvo Francis Drake kulki maailman merillä monen vuoden ajan.
Pitkän ajan kuluttua…
Kerrotaan, että merirosvolaiva löytyi -
toiselta puolelta maailmaa juuttuneena suohon.
Kaljuunan sisällä -
oli aarre, joka on piilotettu tähän taloon.
Úrsula ei vieläkään suostu kertomaan, missä se on.
Tiedättekö, kuka kaljuunan löysi?
Isoisoisoisänne José Arcadio Buendía -
Macondon perustamisen jälkeisillä retkillään.
Arvatkaa, mitä muuta hän löysi? -Mitä?
Francis Draken haarniskan.
Hän käytti magneettia, jonka oli ostanut ystävältään Melquíadesilta.
Vietkö meidät sinne joskus?
Heti paikalla, kunhan sade vain lakkaa.
Onko Macondossa samanlaista kuin Brysselissä?
Macondo on kauniimpi.
Pääaukiolla on valtava puu, suurempi kuin yksikään rakennus.
Rakennus.
Juhlat kestävät useita päiviä, ja niitä jatketaan aamunkoittoon.
Näette sitten.
Mennään pyydystämään skorpioneja, Ihmissyöjä!
Ihmissyöjä! Tule, Aureliano! Ihmissyöjä!
Heitä oli 3 000.
Siellä oli miehiä, naisia ja lapsia. -En pelkää.
Kunpa näkisit itsesi. Näytät todella kauniilta.
Eikö niin, Aureliano? -Todella kauniilta.
Lapset.
Minun täytyy kertoa teille jotain.
Buendíat eivät voi avioitua keskenään.
Olen tarkkaillut teitä.
Olen vakavissani.
Amaranta ja Aureliano, kuunnelkaa minua.
Te ette voi mennä keskenänne naimisiin,
koska lapsenne syntyisivät sian saparo takapuolessa.
Mitä ihmettä? Katsokaa nyt, mitä olette tehneet.
Ulos. -Mennään.
Ulos! -Ihmissyöjä nappaa sinut.
Amaranta Úrsula ja Aureliano, syömään!
Kauhistus, mitä he tekivät sinulle.
Olenko kaunis?
Olet aina.
Olet aina ollut kaunis.
Ja niin kahdelta iltapäivällä maailmaa valaisi höperö aurinko,
joka oli punertavan karkea kuin tiilipöly -
ja melkein yhtä raikas kuin vesi.
Sade ei palannut vuosikymmeneen.
Et tahtonut nousta ollenkaan.
Näin outoa unta.
Sade ei tahtonut lakata.
Úrsula.
Aureliano.
Anna sen olla ja auta siirtämään tämä ruho.
Anna minulle anteeksi.
Aureliano Segundo seurasi avuttomana,
kuinka vedenpaisumus tuhosi armottomasti omaisuuden,
jota pidettiin Macondon suurimpana ja vankimpana,
ja jätti jälkeensä vain löyhkän.
Nuku hyvin.
Tuollaisen aika on jo ohi.
MItä turkkilaiset maksavat tästä?
Mitä sanoit?
Kukaan ei käytä tätä. Miksi pitäisimme sen?
Amaranta Úrsulan on lähdettävä, ja olen rahaton sateen takia.
Minne hän menisi?
Löysin tyttökoulun Brysselistä.
Milloin hän lähtisi?
Kun saan rahat.
Tuleeko Aureliano mukaan?
Ei tule, kultaseni.
Se on nuorten naisten koulu.
Odotamme täällä yhdessä kirjeitä, joissa kerrot ihmeelliset kuulumisesi.
Jos olet kiltisti, tulemme käymään lomilla.
Poika.
Tule tänne.
Näytän sinulle jotain.
Mikä se on?
En tiedä.
Kukaan ei tunnista tätä kieltä.
Ehkä sinä selvität sen, kun odotat Amaranta Úrsulan paluuta.
Tähän mennessä olen tunnistanut 30 toistuvaa kirjainta.
Ne ovat merkkejä, eivät kirjaimia. Ne ovat merkkejä.
Siksikö olet ollut lukkojen takana? -Juuri siksi.
Ja koska ajattelen asiaa, jota en voi unohtaa.
Mitä et voi unohtaa?
Että kansallisarmeija -
teurasti 3 000 rautatieasemalla ollutta työläistä.
Se ei ole keksittyä, vaan totta. Niin tapahtui.
Miksi he tekivät niin?
Minulla on paljon kerrottavaa.
Paljon.
Aureliano Segundo heräsi keskiyöllä.
Hänestä tuntui kuin ravut nipistelisivät häntä sisältä.
Oletko kunnossa?
Se maksoi jonkin verran, mutta jos Kaitselmus on kanssanne,
voitatte hienon eurooppalaisen klavikordin vain muutamalla pesolla.
Aureliano Segundo pelkäsi kuolevansa ennen kuin Amaranta Úrsula pääsi pois -
ja teki töitä kovemmin kuin koskaan.
Mikä on aina edessä, mutta sitä ei koskaan näe?
Tulevaisuus.
Ostakaa tämä numero.
Kaitselmus julkaisee numerot vain kerran sadassa vuodessa.
Montako saisi olla? Kaksiko? Entä teille?
Vielä keskiyölläkin hän lohdutti onnen saarnoilla naisia,
jotka nojailivat yksinäisinä levysoittimiin.
Sinä näyt pitävän laadusta.
Oletko yhä vihainen minulle?
Miten sitten asumme yhdessä?
Sanoin, etten jätä sinua yksin.
Petra hankkii taloomme lisäsängyn. Jos haluat, voimme mennä sinne huomenna.
Sano nyt jotain. Kyllä vai ei?
Kyllä.
Kylläkö?
Mitä tässä on?
Pakkaa tavarasi. Haen sinut huomenna.
Amaranta Úrsula ja pikku Aureliano muistaisivat lapsuutensa onnen aikana.
No niin, mennään.
Aureliano. Mennään.
Aureliano.
No niin. Mennään.
Mennään. Tulehan nyt.
Hän palaa kyllä.
Olet kuolemaisillasi.
Minun on lunastettava lupaukseni.
Älä pelkää. Huolehdin lapsenlapsestasi.
Et jää minulle velkaa mistään.
Mene rauhassa, Aureliano.
Kuulitko?
Mene rauhassa.
Sisään.
Etkö koskaan nuku?
Tulitko hyvästelemään talon mielipuolen?
Lupaa, ettet unohda kertomaani.
Apua!
Auttakaa, Herran tähden!
Tee jotain.
Tee jotain!
He kuolivat yhtä aikaa elokuun 9. päivänä.
Kuolemassa he olivat jälleen identtisiä,
kuten olivat olleet nuoruudessaan.
Murheen valtaama Pyhä Sofia piti lupauksensa.
Älä pelkää kuolemaa, Aureliano.
Kärsimystä on vain elämässä.
Pyhästä Sofiasta ei kuultu enää koskaan.
Hän kylvi perheeseen Kauniin Remediosin evankeliumin siemenen -
ja omistautui kasvattamaan lapset,
jotka tuskin muistivat olevansa hänen lapsiaan ja lapsenlapsiaan.
Aureliano Babiloniaa hän hoiti kuin omaa lastaan…
Anna anteeksi.
…vaikkei tiennyt olevansa pojan isoisoäiti.
Etsi oma polkusi.
Kukaan ei saa tietää sinusta.
Äpärä.
Tekstitys: Aino Tolme