PRIVAT EJENDOM - ADGANG FORBUDT
Den officielle version,
gentaget 1.000 gange landet over ad alle de kommunikationsveje,
regeringen havde til rådighed, sejrede til sidst.
Ingen døde.
Senere ville historikere forevige disse løgne i alle skolebøger.
José Arcadio den Anden vidste ikke, hvor han var.
Men hvis han gik i den modsatte retning af toget,
ville han nå til Macondo.
Slip mig. Jeg sagde ikke noget. Slip mig!
Min familie har intet gjort.
Højere!
Intet! Slip mig!
Giv mig navne!
Vi ved, der er flere.
Hvem var ellers med i strejken? Hvad siger rygterne?
Sig noget!
Sig noget, dit svin!
Stands! Rør dig ikke!
Der er en levende.
Kommandant!
Han må ikke slippe væk. Skyd ham!
Hjælp! De vil dræbe mig! Hjælp!
Hurtigt!
-Åbn! -Kom så.
Åbn, for helvede!
Åbn så, for helvede!
Jeg er José Arcadio den Anden Buendía.
Jeg er José Arcadio…
For at overbevise sig selv om, at han var i live,
sagde han sit fulde navn.
Bogstav for bogstav.
Hvad er der sket?
Vi var 3.000.
Vi var på togstationen.
De skød os. De smed ligene i havet.
Mænd, kvinder, børn. Der var 3.000.
Der har ikke været dødsfald.
Siden oberstens tid er der intet sket i Macondo.
100 ÅRS ENSOMHED
Hov! Hvor skal De hen?
Til United for at se min bror.
Banankompagniet er lukket.
Jeg ved det. Det er bare en familiesag.
Hørte De mig ikke?
Indtil regnen stopper, kommer ingen derhen.
Gå hjem.
Sig mig, om nogen har set min datter.
-Goddag, kaptajn. -Goddag, kaptajn.
-Stilhed! En ad gangen! -Jeg har sagt sandheden.
-Rolig! -En ad gangen!
De spørger til familie, der ikke kom hjem i går.
-Ingen siger noget. -Der er gået fem dage.
-…er barnets navn. -Hvad foregår der?
-Min bror er også i kompagniet. -En ad gangen!
-Kaptajn. -Sig frem, frue.
Min mand er normalt ikke væk så længe.
Hvad kan jeg sige?
Det er ikke første eller sidste gang, en mand forsvinder med en anden kvinde.
-Vis hende respekt! -Tal ikke sådan til hende.
Hvorfor siger I ikke sandheden? Der var skyderi i går.
Jeg har ikke hørt fra min søn siden.
Skyderi?
Ja, der var skyderi i går.
-På stationen. -Det må I have drømt.
Der skete intet i Macondo. Der sker intet, nu eller nogensinde.
Det er en lykkelig by.
Kan vi gøre noget for Dem?
Der er ikke sket noget. Gå hjem, allesammen.
Hvorfor siger de ikke sandheden?
Afsted!
Min søn.
Er min bror her?
Jeg har ikke set ham, siden han forlod huset.
Nu hvor det med banankompagniet er løst, kommer han måske tilbage.
Er der sket noget?
Nej.
Jeg troede, jeg kunne finde ham her.
Jeg hørte også i radioen, at alt er faldet til ro.
Sig til, hvis I hører noget.
Er det Amaranta Úrsula?
Uvidende om uroen i byen
strammede Fernanda de sidste skruer i sin plan
om at slette alle spor efter Meme.
Kære søn,
det fylder mig med stolthed, at du snart modtager de lavere vielser.
Din kyske, dydige og kærlige søster Renata
gik bort i Herrens fred på grund af det sorte opkast.
Jeg holdt hende i mine arme, da hun døde,
og hendes smukke sjæl steg op til Guds herlighed.
Vi sørger over hende dag og nat.
Din søster var en helgen.
Bed for hendes sjæl.
Amaranta Úrsula har spist.
Hvordan ved du det?
Du har gemt dig hele morgenen. Har hun spist, var det, da jeg gav hende.
Det ville være første gang.
Fernanda, stop.
Udnyt, at Aureliano er her, og lad ham tage sig af hende.
Giv dette til postbuddet.
Bed dit oldebarn huske, han har en søn i Rom.
Han har brug for penge.
Det er sandt, at du kunne bruge mere tid med pigen.
Kom hjem, min dreng.
Amaranta Úrsula er ikke den eneste, der har brug for dig.
Efter udgangsforbuddet slog soldaterne døre ind med deres geværkolber…
-Flyt dig, fagforeningssvin! -Jeg har intet med det at gøre.
…trak mistænkte ud af deres senge…
…og gav dem en enkeltbillet.
Stå stille, din køter!
Hold kæft! Vær stille!
Min søn, hvad er der sket?
Åbn ikke døren. De leder efter mig.
-De vil dræbe mig. -Hvad?
José Arcadio! Hvad er der sket?
De smed dem i havet. Der var over 200 togvogne.
Mænd, kvinder og børn. De dræbte dem.
De dræber mig.
Luk dem ikke ind. De dræber mig.
-De vil dræbe mig! -Hvad sker der?
Lås dig inde i et rum med hængelås.
Åbn! Det er hæren!
Åbn!
Godaften. Kan jeg hjælpe jer?
Kom så.
Kom så. Gennemsøg hele huset.
Den vej.
-En mere den vej. -Undskyld.
Undersøg hver en krog. Kom så!
Hvad søger I?
Hvad foregår der?
Úrsula, bliv herinde.
-Tjek trappen og ovenpå! -Led ovenpå.
Hvis De fortæller mig, hvad I leder efter, kan jeg hjælpe.
Ved De, hvad vi leder efter?
Nej.
Deres bror.
Vi har ikke hørt fra ham i tre uger. Han har ikke været her.
Men I kan lede, hvor I vil.
Det er lagerrummet og laden.
Hvis I vil tjekke der, så gør det.
Hvad er derinde?
Der har ingen været i 100 år.
Åbn den.
-Jeg skal finde nøglen. -Hvad venter De på?
Soldatens blik dvælede,
hvor Aureliano den Anden og Santa Sofía så José Arcadio den Anden.
Og han indså også, at han så på ham uden at se ham.
Ja. Ingen har været her i århundreder.
Der er sikkert slanger.
Hvad er der herinde?
Det er et værksted.
Åbn.
Må jeg beholde den?
Oberst Aureliano Buendía var en af vores bedste mænd.
Den er Deres.
Kom så!
-Han er her ikke! Kom så! -Ja, kaptajn.
-Kom så! -Javel.
-Afgang! -Kom så, gutter!
Afgang!
Kom så! Afgang!
Måneder senere regnede det stadig.
Militæret var taget afsted.
Og begivenhederne, der gav Macondo dødsstødet,
begyndte at tage form.
Lad os skynde os. Der kører et tog frem og tilbage.
Hvad sker der?
Jeg ved ikke hvorhen, men vi må væk herfra.
Kom ind.
Hvorfor svarede De aldrig på vores breve?
Hvilke breve? Postbuddet er ikke kommet i månedsvis.
Klostret er ikke et godt sted for en dreng.
Renata kunne ikke engang amme ham.
Renata har ingen børn.
Hvad skete der med den pige, Fernanda?
Hun var lykkeligst, da hun studerede hos os.
Hvad vil De? Have almisser? Jeg har ikke tid til det her.
De kunne tage ham ind.
Jeg kan også forklare det til Deres mand.
Lad den stå.
Jeg siger, jeg fandt kurven i en flod.
Hvorfor skulle de ikke tro mig, hvis de tror på Bibelen?
I Melquíades' værelse, beskyttet af det overnaturlige lys…
…af lyden af regnen, af følelsen af at være usynlig,
fandt José Arcadio den Anden den ro, han aldrig havde haft før i sit liv.
Bror.
Der var 3.000, Aureliano.
Jeg er sikker på, der var over 3.000 på stationen.
Bernardino var der. Jeg var sammen med Bernardino.
Jeg var med Bernardino.
Hans eneste tilbageværende frygt
fra den morgen, hvor han overværede Moncadas henrettelse,
var at blive levende begravet.
Sig det igen.
Lov, at I ikke begraver mig levende.
Tak, mor.
Gavilán var også med Bernardino.
Vi var der allesammen.
Mænd, kvinder og børn.
De skød os alle.
De skød på os oppefra.
Mange mennesker faldt ovenpå mig.
Jeg har ikke opdigtet det.
Jeg var der.
Bernardino var der.
De kastede os alle i havet.
Aureliano.
Din bror er ikke den første, der mister forstanden.
Det er familien Buendías skæbne.
Og det er min skyld.
Og din oldefars.
Giv det her til postbuddet.
José Arcadio mangler penge.
Postbuddet har ikke været her i et år.
De sagde, at toget kørte af sporet på grund af regnen.
Eller har du glemt det?
Ja, selvfølgelig.
Gå ind og tal med hende, min dreng.
Det er på tide, du ordner det.
Er du okay?
Hvordan det, når jeg lever sådan?
Jeg blev opdraget til at være dronning.
Hvilken dronning?
Du er ikke dronning, og du bliver aldrig dronning.
Hvorfor skriver du breve, når du ved, at posten ikke kommer?
Kan du huske, da jeg besøgte dig? I spiste lort!
Din lortefar!
Min far var en helgen!
I modsætning til dig, din dovne, afgudsdyrkende libertiner.
Jeg har knoklet for at redde huset.
Her er så meget at lave fra morgen til aften.
Jeg går i seng med øjnene fulde af støv, og ingen siger:
"Godmorgen, Fernanda. Hvordan har du sovet, Fernanda?"
Men selvfølgelig.
Hvad kunne jeg forvente af en familie, der ser mig som en plage?
Som en grydelap, som en karikatur malet på væggen.
Som kalder mig en skinhellig farisæer!
Selv Amaranta, må hun hvile i fred, sagde engang højt,
at jeg var typen, der forveksler endetarmen med et hul i jorden.
Herregud!
Men jeg accepterede det hele som Den Hellige Faders ønske.
Selv da man gav Bogotá-uslingen skylden for familiens ulykke.
De hentydede til ingen anden end mig.
Mig!
Hertugen af Albas guddatter.
Den eneste i denne by, der ikke overvældes af bestiksæt med 16 dele.
En dame af så fin afstamning, at hun har 11 spanske efternavne.
Elleve!
Og den eneste på kysten, der har skidt i gyldne natpotter.
Oberst Aureliano Buendía havde frækheden til at spørge mig,
om jeg ikke sked lort, men inkaliljer!
Skal du ikke sige noget?
Kryster.
Den eneste fejl, jeg har begået,
var at bringe dig ind i mit hjem.
Gå hjem til din elskerinde.
Ud!
I mere end fem år…
…væltede regnen ned.
Luften var så fugtig, at fisk kunne svømme ind gennem dørene
og ud gennem vinduerne og navigere i soveværelsernes luft.
Lad mig se.
Vi ender med at blive ædt af bæsterne.
Men du får se.
Den dag, det holder op med at regne, vågner jeg op og er død.
Gem dig.
Hvorfor er døren åben, din bastard?
Hvad lavede du?
Vil du have en historie, før du skal sove?
Jeg har fortalt gode historier.
Er du sikker?
Okay, fint.
Ingen historier i dag. Lad os sove.
Okay. Vi ses i morgen.
Jeg elsker dig.
Far.
Hvem er bastarden?
Bastarden?
Hej.
Hvad hedder du?
Hvordan kom du ind?
Der sker dig ikke noget.
Jeg passede ham bare.
Renata sendte ham med en nonne.
Han er dit barnebarn.
Jeg ville ikke forstyrre dig.
Ingen skal vide, at det fattiglem misbrugte vores datter.
Hvis du giver ham dit efternavn, vil ingen stille spørgsmål.
Skøre kælling.
Du må ikke være i nærheden af børnene.
Er det forstået?
For Fernanda var det en lettelse.
Hun havde for længst gransket sin stoltheds omfang,
men hun kunne ikke finde en løsning.
Jo mere hun tænkte på en løsning, jo mindre rationel virkede den.
Úrsula genkendte instinktivt de høje kindben,
det undrende blik og Aurelianoernes ensomme væsen.
Aureliano.
På godt og ondt er du også en Aureliano.
Årene gik, og det regnede stadig.
Kom nu!
Giv mig dem!
-Giv mig dem! -Kom nu!
I mange år sejlede piraten Francis Drake på havene.
Og efter lang tid…
…siger man, at nogen fandt piratskibet
strandet i en sump på den anden side af verden.
Inde i skibet var der en skat,
som er gemt i dette hus.
Og Úrsula har altid nægtet at sige, hvor den er.
Ved I, hvem der gjorde den opdagelse?
Jeres tipoldefar José Arcadio Buendía,
på en af sine første ekspeditioner efter grundlæggelsen af Macondo.
-Ved I, hvad han ellers opdagede? -Hvad?
Sir Francis Drakes rustning,
takket være en kæmpe magnet, som hans ven Melquíades havde solgt ham.
Tager du os med derhen?
Selvfølgelig. Så snart det holder op med at regne.
Er Macondo som Bruxelles, far?
Der er smukkere.
På torvet er der et kæmpetræ, større end nogen bygning.
Bygning?
Man fester til daggry og i flere dage.
I får se, hvad jeg mener.
Vi fanger den! Kannibal!
Kannibal, vi fanger kannibalen!
Kannibal.
Der var 3.000.
Der var mænd, kvinder og børn.
-Der var børn. -Jeg er ikke bange.
Hvis bare du kunne se dig selv.
Du ser meget smuk ud. Ikke sandt, Aureliano?
Jo, meget smuk.
Børn.
Jeg skal fortælle jer noget.
Buendíaer kan ikke gifte sig med hinanden.
Jeg har holdt øje med jer.
Jeg mener det.
Amaranta, Aureliano, hør godt efter.
I må ikke gifte jer med hinanden,
for jeres børn vil blive født med en grisehale.
Hvad laver I?
Se, hvad I har gjort ved Úrsula.
-Ud med jer. -Kom.
Ud!
Kannibalen angriber jer.
Amaranta Úrsula, Aureliano, kom og spis!
Se, hvad de gjorde ved dig, Úrsula.
Er jeg smuk?
Altid.
Du har altid været smuk.
Altid.
Således blev verden klokken to om eftermiddagen
oplyst af en tåbelig sol, rødlig og ru som murstøv…
…og næsten lige så kølig som vand.
I ti år regnede det ikke igen.
Du var lige ved ikke at vågne.
Jeg havde en meget mærkelig drøm.
Det regnede uafbrudt.
Úrsula.
Aureliano.
Lad den ligge. Hjælp mig med dyret.
Tilgiv mig.
Aureliano den Anden så hjælpeløst til, mens syndfloden nådesløst udslettede det,
der engang blev betragtet som Macondos mest gedigne formue.
Den efterlod kun en stank.
Sov godt.
Det er ikke tid til den slags.
Hvor meget vil tyrkerne give os for den?
Undskyld?
Ingen bruger den. Hvorfor skulle vi beholde den?
Amaranta Úrsula skal rejse, og jeg er ruineret på grund af regnen.
Hvor skal hun hen, Aureliano?
Jeg fandt en pigeskole i Bruxelles.
Hvornår rejser hun?
Når jeg får pengene.
Kommer Aureliano med mig?
Nej, min skat.
Det er en skole for unge damer.
Men vi vil vente på alle de breve, du skriver til os,
om alle de vidunderlige ting, du gør derovre.
Og hvis du er sød, besøger vi dig i ferien.
Knægt.
Kom her.
Kom. Jeg vil vise dig noget.
Hvad er det?
Jeg ved det ikke.
Ingen ved, hvilket sprog det er.
Måske kan du tyde det, mens du venter på, at Amaranta Úrsula kommer hjem.
Indtil videre har jeg genkendt 30 bogstaver, der gentager sig.
Tegn. Det er tegn, ikke bogstaver.
Det er tegn. Tegn.
Er det derfor, du har været herinde?
Det er derfor, jeg har været herinde.
Og fordi jeg tænker på noget, jeg ikke må glemme.
Hvad må du ikke glemme?
At nationalhæren
nedslagtede 3.000 arbejdere, der var trængt op i en krog på stationen.
Det er ikke opdigtet. Det er virkeligt. Det skete.
Hvorfor gjorde de det?
Jeg har meget at fortælle dig.
Meget.
Aureliano den Anden vågnede ved midnat
og følte, at han blev kvalt indefra af krabbekløer.
Er du okay?
Det kostede mig lidt penge, men hvis forsynet er med dig,
kan du for få pesos vinde et smukt klavichord fra Europa.
Plaget af frygten for at dø uden at få Amaranta Úrsula til Bruxelles
arbejdede Aureliano den Anden som aldrig før.
Hvad er altid foran dig, men som du aldrig kan se?
Fremtiden.
Køb det her nummer.
Det er fra det guddommelige forsyn og udtrækkes kun hvert 100. år.
Hvor mange vil du have? To?
Fint. Og dig? Tre.
Og ved midnat forsøgte han at trøste de ensomme kvinder ved grammofonerne
med løfter om held.
Du ser ud til at kunne lide livets goder.
Er du stadig sur på mig?
Hvordan skal vi så bo sammen?
Jeg sagde, jeg ikke ville forlade dig.
Petra får en seng i vores hus.
Vi kan tage derhen i morgen.
Kom nu, knægt. Sig noget. Ja eller nej?
Ja.
Ja?
Hvad er det her?
Pak dine ting. Jeg henter dig i morgen.
Jeg kommer til at savne dig, bedstemor.
Tak.
Amaranta Úrsula og lille Aureliano
ville huske deres barndom som en lykkelig tid.
Okay, lad os gå.
Aureliano. Kom så.
Aureliano.
Okay, lad os gå.
Lad os gå. Kom så. Okay.
Hun kommer tilbage.
Du er døende.
Jeg må holde mit løfte.
Bare rolig. Jeg passer på dit barnebarn.
Men du skylder mig intet.
Gå med fred, Aureliano.
Hørte du mig?
Gå med fred.
Kom ind.
Sover du aldrig?
Kom du for at sige farvel til husets galning?
Lov mig, at du aldrig glemmer, hvad jeg sagde.
Hjælp!
For guds skyld, hjælp!
Gør noget.
Gør noget!
Den 9. august døde de samtidig…
…og blev igen identiske i døden…
…som de havde været i ungdommen.
Med stor sorg holdt hun sit løfte.
Frygt ikke døden, Aureliano.
Lidelse findes kun i livet.
Santa Sofía de la Piedad blev aldrig set igen.
Hun plantede Remedios den Skønnes evangeliske frø i familien.
Hun dedikerede sit liv til de børn,
der knap huskede, at de var hendes børn og børnebørn.
Hun tog sig af Aureliano Babilonia, som var han hendes egen.
Tilgiv mig.
Han vidste ikke, at hun var hans oldemor.
Find din egen vej.
Ingen ved, du har eksisteret.
Din bastard.
Tekster af: Anja Molin