Бачу як дощик крапельками спадає
І як красиво все виграває
І як місяць крізь все це сяє
І як він павутинки в розумі моєму осяває
Коли я думаю про тебе
І хочу я провести час цей із тобою
Лиш вдвох з тобою
Усе вийде у нас, знаю я.
ВЕЛИКЕ ВІДКРИТТЯ
Лише ми вдвох Удвох лише
Лише ми вдвох
Тут у безпеці й тиші мого готелю
РЕЄСТРАТУРА
Лише ми вдвох Ти і я
Разом ми, ти і я
О, як швидко лине час
Хотів би я, щоб усе так і лишалося
Лише ми вдвох
Усе вийде у нас, знаю я
Лише ми вдвох
Лише ми втрьох
Усе вийде у нас, знаю я
ЩАСЛИВОГО 125-РІЧЧЯ
Лише ми втрьох Ти, ти і я
Лише ми втрьох
Живемо у готелі «Трансильванія»
Лише ми втрьох, Ти, ти і я
Саме так, Лише ми втрьох
Усе вийде у нас, знаю я
Лише ми втрьох, Ти, ти і я
Сьогодні готель «Трансильванія» святкує 125-річчя!
Будьмо.
-Так тримати. -Гарна робота.
Так, чудово. Дякую, Джонні.
Який неймовірний сюрприз.
Але зараз уже час починати
справжню заплановану частину свята.
То був лише початок, Драку.
Просто сиди і насолоджуйся вечіркою.
Розслабся, тату. Джонні важко працював, щоб зробити все екстраособливим.
У нього все під контролем.
О ні.
Це свято, де Джонні головний!
Врубайте.
Випускайте псів.
Псів?
Щасливої річниці готелю, татку Драк.
Молодець.
Зробімо це, Франку.
Хіба ж це не чудово? Джонні навчив мене.
І ми лише двічі пришивали його руки під час репетицій.
Крижана скульптуро, вперед!
Піротехніки!
Так!
ЩАСЛИВОЇ РІЧНИЦІ
ХАРНОГО ВАМ СЦЯ...
«Харного вам...» О ні!
Вогонь! Погано!
Це недобре.
Гаразд. Годі.
Тату?
Так. Не можу заморозити інших вампірів.
Агов, Мейві Вейві.
Лише роблю кілька маленьких покращень.
Тату, Джонні зробив усе це для тебе. Він намагався зробити цей день особливим.
Зруйнувавши мою ретельно сплановану вечірку?
Дякую, любий зятю.
-Що це було? -Нічого, любий кажанчику.
Тату, я знаю, що ви з Джонні не завжди ладнаєте,
але я люблю його і не міняла б нічого.
Справді? Точно не хочеш зробити кілька крихітних змін?
Краще, ні?
Ні!
Він не потребує змін, бо й так ідеальний.
Гаразд. Як скажеш, любий кажанчику.
А тепер святкуймо далі цей особливий день.
Бо він стає все більш особливим.
-Гаразд, що ти задумав? -Що, я? Нічого.
Гадаю, я впорався. Гаразд, а далі ми...
Дякую, Джонні. Як чудесно.
І не забувайте, точно опівночі,
я зроблю особливе, раз-у-житті оголошення.
А поки що, сідайте і насолоджуйтесь гуртом.
Готовий до своєї великої промови, зубастику?
Так. Гадаю, що так. Але...
Через Джонні у мене найсильніший головний біль за все моє життя.
Наче велетенський кілок встромили мені в мозок.
Ти ж знаєш Джонні. Його просто трохи занесло.
Саме так. І це все псує.
У цьому й проблема.
Ти маєш звикнути, що все робитиметься
трохи інакше після твоєї відставки.
Твоєї відставки... Відставки.
Відставки?
Не так голосно. Мейвіс має надзвуковий слух.
І нащо їй підслуховувати?
Не будь таким параноїком.
Так, певен, ти маєш рацію. Я лише...
Я не хочу, щоб ще щось пішло не так.
Усе має бути досконало, коли я нарешті передам готель Мейвіс.
Що?
І Джонні.
Так, і Джонні.
Це великий крок.
Я знаю, як багато значить для тебе цей готель.
Так. Але час уже мені піти.
І почати новий розділ життя. Разом.
Ну, ти просто дивовижний, хіба ні?
Ну, мене ж не просто так називають «Граф Дивовижний».
Невже?
А також «Темний принц чарівності».
«Повелитель цьомчиків».
Годі, Драку.
-Гарне вушко, люба. -Нічого собі!
-Ти не повіриш мені. -Що відбувається?
Джонні, краще сядь.
Люба, ти мене лякаєш.
Тато хоче піти у відставку і лишити готель нам.
У нього все добре. Просто з'їв забагато цукру.
Я навіть не знав, що він думає про відставку.
Я теж.
Боже, Мейвіс. Я такий радий за тебе. Ти чудово впораєшся.
Тобто, ми впораємося. Тато лишає цей готель нам обом.
Справді? Нам обом? Ти певна?
Звісно. Чому ні?
Ну, не знаю. Гадаю, я ніколи не відчував,
що він справді думає про мене, знаєш, як про частину вашої родини.
Що ти таке кажеш? Звісно, ти частина нашої родини.
Ні, я знаю. Але ж ти знаєш, яким буває іноді Зубастий Буркотун.
Тобто, наче і частина родини, але не насправді.
Це не так.
Ну, тепер точно не так.
Не треба псувати сюрприз.
Гаразд.
Я краще вигуляю це з себе.
Як справи? Нічого цікавого. Нічого обговорювати.
Окрім найкрутішої речі, що трапилася у всесвіті.
Ось де він.
Агов, Драку!
Ні. Заспокойся, Джонні.
Буде вдосталь часу, аби подякувати йому згодом.
Гаразд, погляньмо.
«Люба родино, друзі та почесні гості,
Я почав новий етап у своєму житті.
І я гадаю, що вже час почати новий розділ для готелю "Трансильванія".
Тому я з неймовірною гордістю і честю
передаю цей ключ від нашого готелю...»
Драку... Аж не віриться.
Мене зараз розірве на тисячу захопливих шматочків,
а тоді їх розірве на мільйони менших захопливих шматочків.
Що?
Могутній королю. Я всім серцем приймаю цю велику честь.
-Честь? -Цим могутнім ключем
я відімкну майбутнє і поведу до кращої долі
наш величний готель «Трансильванія».
Так багато ідей. Мене аж пре від гостинної креативності.
Горизонтальні ескалатори,
іменні таблички для гостей для звичніших подій,
екологічні енергоініціативи.
МУЗИКА
СІК
ГОТЕЛЬ «ДЖОННІ»
Стаціонарні велики, як власне джерело енергії.
Це буде неймовірне правління Джонні!
Я не можу цього зробити!
Я думав, що можу передати готель Мейвіс і Джонні,
але він лише все зіпсує!
Я маю відмовитися від цього. Маю.
Я...
Сер Джонні.
Гадаю, сталося непорозуміння.
Я, насправді, не можу віддати тобі готель.
Що?
Так.
Це старий, дуже старий,
дуже древній,
дуже серйозний закон про нерухомість.
Закон про нерухомість?
Так.
Там сказано: «Жодне помешкання, чи то житлове, чи то комерційне,
не може бути ніколи передано, дане у власність або успадковане людиною.
Бо, якщо стане відомо про це,
тоді таку власність буде конфісковано та змінено власника її».
Це дуже серйозні «якщо».
Мені дуже шкода.
Я б залюбки віддав тобі готель,
але, знаєш, ти ж не монстр, тому я не можу.
Але про що тоді ваше велике оголошення?
Я...
Очікуєш його велике оголошення?
Ти й не уявляєш.
Думай. Ти маєш зробити якесь оголошення.
Ось де ти. Ти ледь не проґавив усе.
Любі друзі і...
Що це з ним?
-Боже, він що, нервує? -На це важко дивитись.
-Та кажи вже! -Ґріффіне!
Що? Він же помирає там.
Я знаю, але ти маєш виявити повагу.
Та закінчуй вже з цим!
«Люба родино, друзі та почесні гості,
я розпочав новий етап свого життя».
Ось і воно.
«І я відчуваю, що вже час
готелю "Трансильванія"...
Розширитися!»
Так! Ми розширюємо наш готель.
-Що? -Що?
Так.
Щоб вирішити проблему з усе довшими чергами,
я радий оголосити,
що ми додамо нову вбиральню у фойє.
Вбиральні зайвими не бувають.
Але я думала, що почула...
Який жах. Це все моя провина.
Тому відсвяткуймо це.
Запалюй, Блоббі.
-Так! -О так!
Зацініть.
Гаразд. Спрацювало.
Тепер лише треба щось придумати,
доки не зустрів... Еріко!
Що там сталося?
Що? Що таке, люба?
Музика така голосна.
-Так, відчуй ритм, люба. -Драку!
Це було близько. Мейвіс!
Нова вбиральня? Справді, тату?
Це був твій великий сюрприз?
Ти більше ні про що не хотів оголосити?
Наприклад?
Ну, не знаю, про твою відставку?
Що?
Послухай цей отупичний ритм. Дай нозям волю, люба.
Тату, чекай!
О Боже. Це все моя провина.
Я все зіпсував. Усе тому, що я не монстр.
Отже, ти хочеш стати монстром?
Ван Хельсинг?
Я можу допомогти з цим.
Я маю все що треба в моїй лабораторії.
Питання в тому, куди я це поклав?
Тут усе впорядковано унікальним чином. Не чіпай нічого.
-Вибачте. -Не там.
Ні, це не те. Певно, воно десь у глибині.
Нумо. Поквапся.
Ось сюди.
Не відставай!
Алле-оп!
Я знаю, воно десь тут.
Агов?
Ван Хельсинг?
Знайшов.
Узри, промінь монстрифікації.
Він обертає будь-яку людину на монстра.
Клас! А це безпечно?
Гарне питання.
Нам потрібна морська свинка.
Познайомся з Ґіґі.
Вона така мила.
Ненадовго.
МОНСТР - ЛЮДИНА
Я теж хочу такі зуби.
І сім очей, і лазерний зір, і...
Це так не працює.
Хто знає, яким огидним монстром ти станеш?
Тому з'ясуймо це.
Не хвилюйся, Мейвіс. Це все виправить.
Стріляй у мене, бро.
Дивно. Нічого не сталося.
Щось мені недобре.
Ні.
Тату?
Драку?
Любий? Серденько?
Тату?
Що це?
Агов? Ван Хельсинг?
Тут усе гаразд?
Агов? Хто тут?
Агов, Драку. Як справи?
Джонні?
Так, це я.
Я - монстр. Заціни ці великі ноги.
І ці кігті. І ці вуха. Вони такі гострі.
І дивись, у мене хвіст.
Чому...
Як... Чому ти... Як ти...
Я використав монстр-промінь Ван Хельсинга.
Тепер ти можеш передати готель Мейвіс і мені,
як ти й хотів.
О Боже, Мейвіс!
Їй сподобаюся новий я.
-Нумо покажемо їй. -Чекай.
Мейвіс!
О ні. Мейвіс мене вб'є.
Мейвіс!
Я все владнав.
Мейвіс! У мене чудові новини.
МОНСТР - ЛЮДИНА
Піймався.
Перепрошую.
Що?
Аж не віриться.
Мій жах, він скінчився!
Я знову людина!
Треба бути обережним. Тут монстри повсюди.
-Перепрошую, дайте пройти. -Ні.
Мейвіс!
Мейвіс! Це буде найкрутіший сюрприз,
коли вона побачить цей сюрприз.
Привіт, Гавчику. Привіт, Денніс. Привіт, Вінні.
Тату? Це ти?
Так, хіба ж не чудово?
Маю показати це вашій мамі.
Тату Драк. То був мій тато?
То був не ваш тато.
Лише якийсь випадковий монстр.
Усе як зазвичай.
-Усе як зазвичай. -Усе як зазвичай.
Мейвіс! Де ти?
Вечірка!
Мейвіс! У мене пречудові новини!
Ні.
Драку?
О ні. Щось не так.
Не хвилюйся.
Я врятую тебе, Драку!
Агов, Франку, розслабся. Це ж не конкурс.
Драку?
Привіт, хлопці.
Джонні?
Це ти?
Так, це я. Чудово, еге ж?
-Що відбувається? -Що з тобою сталося?
-Чекай, де Драк? -Рятуйте!
Драку? Агов, спускайся сюди.
Ти бачив Джонні? Він - монстр.
Я знаю. Я не вмію літати.
Він що, сказав: «Овва, оце лопати?»
Ні, він точно сказав щось про пенати.
-Годі там дуріти, спускайся сюди! -Я не дурію. Я...
Хлопці? Він не обертається на кажана.
Не хвилюйтеся. Я все зроблю.
Драку? Ти виглядаєш...
Виглядаєш жахливо.
О ні.
Ні.
Ні! Не може бути!
Поглянь на нас, Драку. Ти - людина, а я - монстр.
Це наче «Чумова п'ятниця», тільки у четвер.
Де це? Воно має бути десь тут.
Що відбувається, Драку?
-Я маю знайти промінь. -Ти про ось це кажеш?
Та ну.
Чому воно не працює? Ну ж бо.
Гадаю, воно зламане.
-Ні! Не може бути. -Агов, ви бачили мого тата?
Нумо, Джонні. Маємо забиратись звідси.
Що? Ні за що. Я маю сказати Мейвіс, що її мрія збудеться.
Знаєте, тепер я монстр, і все таке.
Ні. Ти коритимешся мені.
Ти підеш зі мною.
Агов, Мейвіс. У мене чудова новина.
Джонні!
Агов, Драку, що таке?
Це через людськість.
Драку! О Боже! Що нам робити?
Швидко, відведи мене до Ван Хельсинга.
Гаразд. Я тримаю тебе, Драку.
Не кажіть Мейвіс.
До лабораторії! Хутко! Відчуваю, як плавляться мої нутрощі.
-Що це щойно сталося? -Привіт.
-То був мій тато? -Ні. Що? Ні.
-Зовсім ні. -Ні.
Ти змінила зачіску?
Що відбувається?
Вейн тут збирався нам показати нові танцювальні рухи.
-Танцювальні рухи? -Так. Показуй.
Гаразд.
Як побачите мого тата, скажіть, що я хочу поговорити з ним.
О так.
Погляньте. Так.
Ну, він зламаний.
Кристал тріснув, і його не полагодити.
Чекай, що?
Тоді вставте новий.
Комусь вже краще.
Ці кристали дуже рідкісні, і їх складно дістати.
Мені знадобилось три роки, щоб знайти цей.
Розумієте, я тоді був молодим мисливцем на монстрів.
Не дуже молодим, але почувався таким.
Гаразд, можете не розповідати.
Ну, на щастя для вас,
я був достатньо розумним, щоб встановити радар на цей промінь
для таких ситуацій.
Ось він.
Південна Америка?
Круто. Я колись був там у печерах з якимись норвезькими борцями.
Ми можемо спуститися туди і знайти новий кристал.
Якби ж усе було так просто, друже мій.
Спочатку, ви маєте пройти крізь підступні джунглі.
Де важко вижити.
Тоді спуститись небезпечною рікою.
Доки не прийдете до Печери відображень.
Вхід до якої - смертельна небезпека,
а втеча - неможлива!
Це коштувало мені мого правого заднього колеса.
Співчуваємо вашій втраті?
Ну, вдалого полювання.
Це катастрофа.
Не хвилюйся, Драку. Ми повернемо тебе колишнього.
Але спочатку я краще про все скажу Мейвіс.
Ні. Не можна казати Мейвіс.
Чому ні?
Бо, знаєш, якщо скажеш, вона захоче поїхати з нами.
А я думав, що це буде пізнавальна поїздка лише для батька і зятя.
Так. Знаєш, лише для нас двох?
Справді?
-Чудово! -Агов, стривай.
Буде вдосталь обіймів у мандрівці.
Гаразд. Час вирушати. Не гаймо часу.
Так. Досі людина.
Ну, не знаю. Це стало несподіванкою, ось це вдосконалення.
Правда ж? Гадаю, Джонні виглядає набагато краще, як монстр.
Тепер він справжній красунчик.
А зелена шкіра? Так пасує до його очей.
Агов, це Драк.
«Їду, щоб знайти кристал і повернути нас до норми».
«Не кажіть Мейвіс»?
Драк завжди це робить.
Не хочу опинитися між ним і Мейвіс.
Що мені йому написати?
Як щодо: «Ні. Ми не покриватимемо тебе більше».
Так. «Тепер, коли ти людина, ти нам нічого не вдієш!»
«Тепер сам виконуй свою брудну роботу».
Гаразд, зрозумів. Надіслав.
-Надіслав що? -Що?
-Ти справді це надіслав? -Тепер ми в халепі.
Нє. Я лише ґіфку йому надіслав.
Агов, Блоббі. Заціни.
-Це було круто, Блоббі. -Агов, за Блоббі.
Ні, Блоббі, я лише сказав: «Це тост за нас, гарних хлопців».
А він що подумав, що я сказав?
Будьмо!
Щось відбувається.
О ні. Ніс.
Що? Мої шви.
Якого...
Що коїться?
Якого...
Моє хутро!
Ні. Що таке, хлопці? Я лисію?
Що коїться?
-Голий! -Голий!
Як ви, друзі?
Йому дісталося найгірше.
Літати монстром набагато краще.
Так, Драку?
Вже краще?
Нервуєте в польоті?
Як цей літак узагалі літає?
Що це за звук? Відчуваєш запах горілого?
Це що, клейка стрічка тримає крило літака?
Гаразд, народе.
Ми досягли нашої крейсерської висоти. Не очікуємо жодної турбулентності.
Тому сядьте, розслабтеся і насолоджуйтеся польотом.
Агов, Драку.
Гадаю, ти знову стаєш монстром.
Я маю піти до вбиральні.
Вам погано?
Так. Я хотів...
То покрутіться.
Може, трохи їжі заспокоїть ваш шлунок.
Ні? Ну, може, трохи свіжого повітря тоді.
Схоже, йому краще.
Так, дуже вам дякую.
Це моя робота.
Тату. Мені справді треба поговорити з тобою.
Тату, ти тут?
Тату?
Де він?
Я - НАШ ГОТЕЛЬ - ТАТО
ЧЕРНЕТКА ПРОМОВИ
«Щоб передати цей ключ від готелю моїй любій донечці, Мейвіс».
Я мала рацію. Тато хотів віддати мені готель.
Але чому він тоді передумав?
Привіт, солоденькі. Ви бачили тата Драка чи вашого батька?
То був не мій тато.
Лише якийсь випадковий монстр.
Усе як зазвичай.
Гаразд. Так. Щось точно сталося.
Так круто.
Точно не треба допомогти тобі?
Я сказав, я сам.
Сонце!
Драку? Сонце не підсмажить тебе.
Ти ж людина, не забув? Усе безпечно.
Сонце.
Воно неймовірне.
Аж не віриться, що все моє життя
я не мав цієї елегантної розкоші.
Воно чудове. Дивовижне.
Воно...
Воно спалює мої очі.
Я осліп.
Обережно!
Драку!
Я нічого не бачу.
З дороги!
Тут є хто?
Агов? Джонні!
Я тримаю. Вибачте.
Даруйте. Дайте пройти.
Ось так. Гаразд, стій тут.
Я зловлю нам таксі.
Таксі...
Вибачте.
Це було дивно.
Цікаво, в чому тут справа.
Ґіґі?
Клянуся, ти став більше.
Та ну, Драку. Приєднуйся.
Чому ми їдемо так повільно?
Джонні.
Твоя монструозність забагато важить.
-Так ми нікуди не приїдемо. -Справді?
Не хвилюйся, Драку. Я маю ідею.
Зачекай хвильку.
Гаразд, хлопці, усе чисто.
Ти справді був голим увесь цей час?
Так. Чому, по-вашому, лише мої окуляри було видно?
Не розумію. Чому ми ховаємося?
Якщо Мейвіс побачить нас, то про щось здогадається.
Драк сказав, що вони з Джонні повернуться з ліками.
Нам лише треба зачаїтися доти.
-Ти бачила мого тата? -Ти бачила свого тата?
Ні, я не бачила його з вечірки.
Агов.
Хтось бачив Вейна?
Де Франк?
Його не видно з вечірки.
Я не бачила Франка чи Вейна.
-Так, їх хоч хтось бачив? -Хоч би вони не утнули чогось.
-Я бачила їх на танцмайданчику... -Ледь не забув про Блоббі.
Франку?
Привіт, мала. Як справи?
Франку, що ти зробив?
І хто ці хлопці?
Мейвіс, це я. Дядько Ґріффін. Ти не впізнала мене?
Ні. Я, дослівно, ніколи раніше не бачила вас.
Мюррей?
У 5 000-літній плоті.
Погляньте на це. Як весело.
Я не сплю.
Вейне? Це ти?
Агов, а де тато?
Ваш тато?
Я не знаю, де ваш тато. Я просто проходив повз. Я - Волтер.
Мамо!
Це не смішно, Вейне. Я не сміюся.
Я залишила тебе на п'ять хвилин, і ти став людиною?
Лялю, охолонь.
Годі. Блоббі не десерт, ясно?
Мейвіс, що коїться?
Нам щойно повідомили. Гарячі новини з нашого аеропорту.
Тато?
Це було відео з околиць нашого аеропорту,
де невстановлений монстр урятував спантеличеного чоловіка,
вдягнутого у костюм для Геловіну.
Чекайте, він схожий на...
Джонні?
О, так.
Твій тато тепер людина, а Джонні - монстр.
О ні. Я не мав казати цього вголос.
Агов, дякую, що підвезли.
МЕЙВІС МОБІЛЬНИЙ
Джонні.
Джонні, хутчіш.
Адьйос, люди!
Ну ж бо. У нас немає часу на теревені.
Нам треба пройти крізь ці джунглі, щоб знайти кристал.
Джонні, ми застрягли тут.
Не хвилюйся, Драку. Я прикрию тебе.
І фінальний штрих.
Тепер ти готовий до нашої крутої мандрівки.
Гаразд, добре, як скажеш. Може, вже підемо?
Чекай, Драку. Ти забув свої речі.
Гаразд. Знайдімо той кристал.
Ну ж бо, Драку. Тобі сподобається піший похід.
Хіба ж звуки природи не заспокоюють?
Що це за запах?
Що це?
Це я.
Драку, охолонь. Тобі просто потрібен душ.
І де мені знайти душ посеред джунглів?
Гадаю, у тебе алергія на пилок.
Маячня, я...
Джонні!
Чому я такий вологий,
а проте цілком сухий?
Скільки ще?
Ні.
Ні!
Нам ніколи не дійти туди.
Драку. Хіба ж це не диво?
Вода. Дякую. Я плавлюся.
Ні!
Зачекай, Драку.
Треба бути дуже обережним з незнайомими водоймами.
Одного разу, мій друг Катмачка і я були в поході в Таїланді...
Драку?
Піраньї!
Ну, є й гарний бік. Тобі більше не спекотно.
МЕЙВІС МОБІЛЬНИЙ
Я не можу додзвонитися їм.
Мені теж не вдалося.
Я не розумію. Що вони роблять у Південній Америці?
І як вони взагалі змінили себе?
Саме так. Хіба ж якийсь божевільний вчений
живе у нашому підвалі.
Прадідусю, що ти накоїв?
О ні. Прадідусю?
Вітаю, леді. Я трохи зайнятий зараз.
Що ви зробили з Джонні й моїм батьком?
Говори тихіше.
Це що, Ґіґі?
Виявилось, що промінь дуже нестабільний.
Трансформація продовжує мутувати
і не зупиниться, доки суб'єкт не стане безмозким, скаженим звіром.
Продовжує мутувати?
О ні. Джонні!
-Еріко! -Зрозуміла.
Агов! Ґіґі!
Сюди!
Маємо знайти мого тата і Джонні, доки не стало запізно.
О, чуваче. Чому мені ніхто не сказав, як чудово мати кігті?
Бути монстром - це супердивно.
Так. Але бути людиною ще гірше.
Та ну. Я б так не сказав.
Справді?
Пухирі, сонячні опіки і пітний зад - це не найгірше?
Що це було?
-Москіти. -Вампіри джунглів.
Агов! Мене це ображає.
Вони всюди.
Джонні, вони обсіли тебе!
Що?
Шкіра монстра.
Не хвилюйся, Драку. Їм не покусати мене.
Не рухайся, Драку! Я приб'ю його!
Джонні, чекай!
Це так круто!
Обережно.
Так!
ГОТЕЛЬ «ТРАНСИЛЬВАНІЯ» ЗАГУБЛЕНЕ І ЗНАЙДЕНЕ
Ось. Спробуй це.
Серйозно?
Виглядаю сміховинно.
Не знімай сорочки, друже.
Ми вдосталь надивились на тебе.
Я ж, з іншого боку, -
розрада для очей.
-Ото вже. -Пропустіть!
Венделле, злізь звідти. Воллі, не чіпай це.
Венді, ні. Поклади це. Веслі, що я казала...
Моя провина.
Агов! Не змушуйте мене йти до вас. Бо я розверну цей дирижабль назад!
Вибач, Еріко.
Вибач, не думала, що лишити їх у готелі для монстрів було безпечно.
Гадаю, я не розуміла, що твій дирижабль буде таким...
Монстровбивчим?
Що? Ні.
Гаразд, так, це смертельна пастка.
Так, вибач за це.
Усе це - стара я.
Твій тато допоміг мені полишити все це.
Цікаво, як він там?
Не хвилюйся. Ми знайдемо їх.
Гаразд, народе. Ми зробили це.
Вони величезні. Як нам знайти їх там?
Гадаю, у мене є ідея.
Але ми маємо вести цей пошук на землі.
У мене є те, що треба.
Моє волосся!
Моє волосся.
Де Блоббі?
Гаразд, Мейвіс. Який наш план?
Лише ми вдвох, батько і зять.
Засікла. Туди.
Моя голова.
Що? Що відбувається?
Гарно поспав?
Поспав? Ти так сильно мене ляснув, що я знепритомнів!
Але ж я вбив того москіта.
Агов, де це ми?
-Просто йдемо за сигналом. -Дай поглянути.
Гаразд. Схоже, ми йдемо у правильному напрямку.
Що відбувається?
Що з цією штукою? Ми втратили сигнал.
Чому він просто...
Гадаю, ми звернули не туди.
Ти звернув не туди!
Тобі нічого довірити не можна! А тепер, постав мене!
Ні, Драку.
-Забери пазурі. -Ми справді високо.
-Агов! -Постав мене!
Драку!
-Джонні, твій хвіст! -Вибач!
Твоя нога!
Твої крила, Джонні!
Крила? Джонні, у тебе є крила!
Махай, Джонні, махай!
Я не можу!
Драку, що нам робити?
Джонні, заспокойся. Можеш покрутити носом?
Покрутити пальцями ніг?
-Так. -Махай крилами!
Я не можу! Не можу.
Ти робиш це, Джонні. Ти летиш!
Що? Я лечу?
Я лечу!
Я зробив це, Драку! Драку?
Джонні, ти зробив це!
Ти літаєш!
Так! Мені дійсно подобається це.
Це дивовижно!
Махай, Джонні, махай.
Так. Махати. Я махаю.
Джонні. Сядь. Ти так погасиш наше багаття.
Чуваче. Боже, це було так весело!
Так. Заблукати
і майже розбитися насмерть - це супервесело.
Гаразд, пане Зубастий Буркотун. Як скажете.
Що ти таке кажеш?
Ні! Усе зіпсовано.
Бачиш? Ось це.
Про це я і кажу.
Якщо ти бачиш лише погане у речах, то проґавиш найкраще.
Ось, поглянь.
Спочатку, смачний зефірчик.
Тоді...
«Ні, він горить і зіпсований!»
Але загаси вогонь
і поглянь під обгорілу частину,
і ти знайдеш щось солодке й тягнуче всередині.
Ти лише маєш пошукати це.
Тягнученно!
Гадаю, мені завжди було важко помічати позитивний бік речей.
Знаєш, коли виховуєш самотужки доньку так довго,
то постійно хвилюєшся.
Увесь час боїшся найгіршого.
Ось чому я збудував готель.
Щоб захистити її.
Щоб захистити усіх нас.
Він…
Він - частина нашої родини.
Вибач.
Може, це все новий я,
але я почуваюся трохи перевантаженим.
Ні, Драку, все гаразд. Я цілком розумію тебе.
Той готель - це дещо дуже особливе.
І той факт, що ти хотів довірити мені щось настільки важливе,
мені важко передати словами, що це для мене означає.
-Я маю дещо сказати тобі. -Що таке, Драку?
Джонні, правда в тому, що немає ніякого закону...
-Джонні! -Мейвіс?
Це ти.
-Це все ще ти там, так? -Звісно, я.
Привіт, красунчику.
Еріко!
Не напружуйся так.
Я люблю тебе таким, як ти є.
Еріко, що відбувається? Тобто, що ти тут робиш?
Вона тут не єдина. Привіт, друже.
Хлопці? Ви... тобто, ви...
Люди? Так, ми помітили.
Але, у моєму випадку, це значне покращення.
Скільки можна?
Я не розумію. Як це сталося?
Я теж хочу це знати.
Джонні, чому ти перетворився на монстра?
Щоб зберегти готель у нашій родині.
Через закон монстрів про нерухомість.
«Закон монстрів про нерухомість»? Не розумію.
Ні, я теж.
Гаразд, чекайте. Я поясню.
Усе сталося так швидко.
Знаєте, Джонні дізнався, що я хочу передати готель вам.
Але тоді у нього, знаєш, стався напад «Джонні Головний».
Ескалатори, іменні таблички...
І тому я...
Ну, розумієте...
Я…
Я запанікував!
-І збрехав? -Чекайте.
Немає ніякого закону про нерухомість?
Тоді це означає, що все це було брехнею?
Ти не хотів проводити часу зі мною.
-Ти просто не хотів віддавати мені готель! -Ні! Тобто, так, але...
Ти ненавидиш мене!
Джонні, ні. Я не хотів...
Тату, як ти міг? Опісля всього.
Це легко.
Бо я
не частина родини!
Джонні, з тобою щось відбувається.
Джонні йде.
Джонні, чекай!
Це все твоя провина!
Усе чого хотів Джонні - почуватися частиною цієї родини.
Але ти так і не зміг прийняти його.
-Тебе хвилює лише твій тупий готель. -Мейвіс, я збирався...
І тепер через тебе я можу назавжди втратити його.
Мейвіс, чекай!
Еріко, скажеш, коли знайдете кристал.
Я маю знайти Джонні, доки не запізно.
Запізно? Що це означає?
Ходімо, я розкажу дорогою.
ТРАНСИЛЬВАНІЯ МСЛВЦЬ Н МНСТРВ
Джонні продовжуватиме змінюватися?
Доки не стане безмозким звіром.
Тоді не лишиться жодного Джонні!
Саме тому ми маємо знайти кристал негайно!
Туди! Їдь вздовж річки.
-Драку? -Прямо, їдь прямо.
Гаразд. Прямо так прямо.
Чекай. Що ти робиш?
Ну, ти повна сюрпризів.
Туди!
Джонні!
Джонні, де ти?
Джонні?
О ні.
Джонні.
Джонні. Джонні, годі!
Мейвіс?
Так, любий, це я.
Як добре. Я думала, що втратила тебе.
Мейвіс!
Мені так шкода.
Мій тато не мав брехати тобі.
Дракула поганий!
Джонні!
Круто.
Ми на місці. Кристал там.
Ми наближаємось.
Доки ви не прийдете до Печери відображень.
Вхід до якої - це смертельна небезпека,
а втеча - неможлива!
Гаразд, ми зрозуміли!
З тобою все гаразд, любий?
Так. Усе гаразд.
Мюррею!
Скелі!
Погляньте!
Мамо, Веслі торкається мене!
Вона перша мене торкнулася!
-Мої черевики! -Ми тонемо!
-Вибач, Блоббі, тепер ти сам по собі. -Я не вмію плавати! Я боюся акул!
-Агов, це моє лице! -Ти наступаєш на мене.
-Геть з дороги! -Це моя голова!
-Обережно! -Ні!
-Годі! -Воно тоне! Ми тонемо!
Ми знайшли це.
Я піду перша.
Ні. Я піду.
Дракула злий!
Дракула - брехун!
Джонні шалений!
Джонні, будь ласка, ти маєш заспокоїтися.
Вибач, любий, маю відповісти.
-Еріко? -Мейвіс, ми знайшли Печеру кристалів.
Це чудова новина.
Гаразд, я надсилаю тобі координати.
-Ясно. Я приведу його туди. -Ти певна? Він близько?
Так, дуже близько.
Вибач за це, любий.
Агов, любий.
ПЕЧЕРА КРИСТАЛІВ
Прокладаю маршрут до цілі.
Гаразд. Наш кристал має бути десь тут.
Ми знайдемо його, якщо зосередимось
і не розділятимемось.
Драку? Де ти?
Мюррею? Це ти?
Агов, Юніс, куди ти пішла?
Я тут. Де ти?
Гаразд, просто заспокойтеся. Не панікуйте.
Хлопці, Блоббі аж дрижить від страху.
Я теж!
Мюррею?
Він тут. Чекай. Ні, хибна тривога. Це гострий камінь.
Блоббі дійсно дуже погано!
Лишайтесь на одному місці.
-Франку? -Де я?
Що відбувається?
Хтось знайшов мене!
-Що ми робимо? -Де ми?
Ми загубились!
Як нам вийти звідси?
-Куди? -Вибачте, я не зрозуміла.
Обраховую новий маршрут. Тут різко ліворуч.
Ваша ціль праворуч.
Гаразд, любий, почекай тут. Я повернуся.
Агов? Тату? Еріко?
Мюррею?
Обійміть мене. Мені лячно!
Блоббі?
Мейвіс!
-Тату, це ти. -Так, звісно, це я.
Гадаю, мій ніс зламано.
Що відбувається? Ви знайшли кристал?
Кристал? Ми навіть одне одного не можемо знайти.
Це просто божевілля. Але чекай!
Ти повернулася! Більше не сердишся?
Звісно, серджуся. Але треба рятувати Джонні.
-Джонні? -О ні!
Мейвіс!
-Ти як, Мейві? -Усе гаразд. Тікаймо!
Ворушіться, нозі.
-Венді, Воллі, Вільма... -Це всі вони?
-Зовсім ні. -Агов.
Якщо він зіпсує мою зачіску, я ніколи не пробачу йому!
Це що...
Кристал! Дякую, Джонні.
Уперед!
МОНСТР - ЛЮДИНА
Будь ласка, хоч би не запізно.
Агов, мала.
Дякую, дядьку Франку.
Саме так. Я маю дістатися туди.
Не хвилюйся. Ми прикриємо тебе.
А ви чого поставали? Уперед!
Не смикайся. Дай вмоститися.
Гаразд, Мейвіс.
Готовий, Мюррею? Мюррею?
-Мюррею! -Я не сплю. Що ми робимо?
Гаразд, Джонні. Будь ласка, будь там.
Що?
-Ми спізнилися. -Ні! Не може бути.
Вибач за це, Блоббі.
Джонні!
Тату!
Джонні.
Джонні, ти як цей зефірчик!
Чекайте, у нього був зефір?
Ти сказав, що якщо я бачитиму лише погане,
то можу проґавити найкраще,
і ти мав рацію.
Я так хвилювався, що ти можеш зіпсувати усе, що мені небайдуже,
що не бачив решти.
Не бачив тебе.
Твою доброту.
Твій запал.
Твоя Джонкість!
До тебе моє життя було як підгорілий зефір,
жорстке, грубе та сумне.
Але ти відкрив його
і став тягнученним центром життів усіх нас.
Нам гаплик.
Я намагаюся сказати, що ти - частина нашої родини.
Моєї родини.
Аж не віриться, що мені довелося стати людиною, щоб зрозуміти це.
І мені шкода, що я так довго не казав цього,
і, може, вже запізно,
але ти навчив мене бачити гарний бік у всьому.
І тепер я бачу так багато гарного в моєму житті
завдяки тобі.
Драку?
Джонні!
Драку!
Джонні!
Мейвіс!
Агов! Непогано.
Значно краще.
Я сумую за Волтером.
Ні! Ти не зніматимеш їх!
Та чого ти. Я ж невидимка.
Чуваче, те, що ти невидимий, не значить, що ти маєш ходити голяка.
Та що з тобою не так?
Гаразд, Блоббі, ти наступний.
Гарно виглядаєш.
Уперед. Це твій шанс.
Агов, бути монстром було весело.
Цікаво, чи може Ван Хельсинг налаштувати це так, щоб я був монстром, але собою.
Я так не думаю.
Та ну! Може, хоч хвостик зробити?
Ні, Джонні. Ти вже досконалий, як є.
Мейві? Джонні?
Так?
Знаю, багато чого трапилося,
але я сподівався, якщо вам ще цікаво,
і я хотів сказати, що мій готель
що мій готель…
знищено!
Що сталося?
Мій…
Мій готель!
Мій...
Мій готель.
Мій готель!
Мій готель.
Мій готель!
Чуваче, це неймовірно.
Привіт, мамо! Привіт, тату!
-Денніс! -Денніс!
Не хвилюйся, Драку. Ми відбудуємо його, яким він був раніше.
Ні.
Перебудуйте його як забажаєте.
Це тепер ваш готель.
Тату, ти певен?
Час розпочати новий етап у житті.
ОДИН РІК ПОТОМУ
Гаразд, Драку. Розплющ очі!
ВЕЛИКЕ ПЕРЕВІДКРИТТЯ
Наш готель.
Я не розумію. Він зовсім не змінився.
Ми зробили лише кілька дрібних вдосконалень.
ГОТЕЛЬ «ТРАНСИЛЬВАНІЯ» МЕЙВІС ТА ДЖОННІ І ОЗДОРОВЧИЙ СПА-САЛОН
МОНСТРИ НА КАНІКУЛАХ : ТРАНСФОРМАНІЯ
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Віталій Данмер