Regiu krištolinius lietaus lašus
Ir jų grožį
Mėnulio spinduliai
Nušviečia voratinklius mano galvoje
Kai prisimenu tave
Noriu būt šalia
Tik dviese
Galim pamėginti drauge
DIDYSIS ATIDARYMAS
Tik dviese Dviese
Tik dviese
Viešbutyje saugūs
REGISTRACIJA
Tik dviese Tu ir aš
Mes drauge, tu ir aš
Ak, kaip lekia laikas
Norėčiau, kad niekas nepasikeistų
Liktume tik mudu
Mums pavyks, tik pamėginkim
Tik dviese
Tik trise
Mums pavyks, tik pamėginkim
LAIMINGŲ 125-ŲJŲ METINIŲ
Tik trise Tu, tu ir aš
Tik trise
Gyvename Monstrų viešbutyje
Tik trise Tu, tu ir aš
Teisingai Tik trise
Mums pavyks, tik pamėginkim
Tik trise Tu, tu ir aš
Monstrų viešbutis švenčia 125-ąsias metines!
Paklausykit.
-Šaunu. -Nuostabu.
Taip, puiku. Ačiū, Džoni.
Kokia nuostabi staigmena.
Tačiau dabar metas pradėti
tikrąją suplanuotą šventės dalį.
Tai - tik pradžia, Drakai.
Atsipalaiduok ir mėgaukis švente.
Nusiramink, tėti. Džonis labai stengėsi, kad šventė būtų ypatinga.
Jis viskuo pasirūpino.
O, ne.
Džonio eros šventė!
Pavarykit.
Paleiskit šunis.
Šunis?
Su viešbučio švente, tėtuk Drakai.
Gerutis.
Pirmyn, Frenkai.
Puiku, tiesa? Džonis mane išmokė.
Tik per repeticijas dukart teko pakeisti jam rankas.
Ledo skulptūra!
Pirotechnika!
O, taip!
SU GIMTADIENIU!
LABAI GRAŠUS UŽ
„Labai gražus...“ O, ne!
Ugnis! Blogai!
Negerai.
Gerai. Užteks.
Tėti?
Teisingai. Kitų vampyrų nesustingdysi.
Labas, Meivyte.
Tik truputį pakoreguosiu.
Tėti, Džonis visa tai padarė dėl tavęs. Stengėsi, kad ši diena tau būtų ypatinga.
Nori pasakyt, sugadino mano kruopščiai suplanuotą šventę?
Ačiū, žentuk.
-Ką pasakei? -Nieko, meilute.
Tėti, žinau, kad judu su Džoniu ne visad sutariate,
bet aš jį myliu ir aš tikrai nieko nekeisčiau.
Tikrai? Tikrai nenorėtum nieko nė truputėlio pakeisti?
Taip geriau?
Ne!
Jis tobulas toks, koks yra.
Gerai. Kaip pasakysi, mieloji.
O dabar tęskime šią ypatingą dieną.
Kad ji būtų dar ypatingesnesnė.
-Gerai, ką tu sugalvojai? -Ką, aš? Nieko.
Visi turbūt neteko žado. Gerai, o dabar...
Ačiū, Džoni. Kaip miela.
Ir, nepamirškite, lygiai vidurnaktį
mūsų laukia šimtmečio pranešimas.
O dabar atsipalaiduokite ir pasiklausykite muzikos.
Jū-hū! Pasiruošęs pasakyti kalbą, iltinuk?
Manau, taip. Bet...
Per tą Džonį man tuoj sprogs galva.
Jaučiuosi, lyg galvą būtų pervėręs medinis baslys.
Pažįsti Džonį. Kartais jis truputį persistengia.
Taip, būtent. Ir viską sugadina.
Čia ir bėda.
Turėsi priprasti, kad tau išėjus į pensiją,
čia kai kas bus daroma kitaip.
Pensiją... pensiją... pensiją.
Pensiją?
Nekalbėk taip garsiai. Meivė viską girdi.
Ims ji tau ir klausysis.
Nebūk paranoikas.
Taip, tu teisi, žinoma. Tik...
Tik nenoriu, kad kas nepavyktų.
Viskas turi būti tobula, kai perduosiu viešbutį Meivei.
Ką?
Ir Džoniui.
Taip, ir Džoniui.
Tai - labai svarbus žingsnis.
Žinau, koks šis viešbutis tau svarbus.
Taip, bet metas viską paleisti.
Ir atversti naują lapą. Kartu.
Tu nuostabus visomis prasmėmis, tiesa?
Na, ne veltui mane vadina „Grafu Nuostabiuoju“.
Tikrai?
Ir „Tamsiuoju meilumo princu“.
„Bučkiukų valdovu“.
Liaukis, Drakai.
-Graži ausytė. -Po perkūnėliais.
-Tu nepatikėsi. -Kas čia vyksta?
Džoni, tu verčiau prisėsk.
Mieloji, tu mane gąsdini.
Tėtis ruošiasi išeiti į pensiją ir perleisti viešbutį mums.
Jam viskas gerai. Tik per daug cukraus.
Nežinojau, kad jis mąsto apie išėjimą į pensiją.
Aš irgi.
Vaje, Meive. Labai džiaugiuosi už tave. Tu puikiai susitvarkysi.
Nori pasakyti, mes puikiai tvarkysimės. Tėtis paliks viešbutį mums abiem.
Tikrai? Abiem? Neabejoji?
Žinoma. O kodėl ne?
Nežinau. Tik jaučiu,
kad jis niekad manęs nelaikė šeimos nariu.
Ką čia paistai? Žinoma, kad tu priklausai šeimai.
Ne, suprantu. Bet žinai, koks kartais tas Bjaurus būna.
Lyg priklausau, bet ne visai.
Netiesa.
Jau nebe, jau ne.
Nesugadinkime staigmenos.
Taip.
Eisiu pasivaikščioti.
Kaip sekasi? Nėra į ką žiūrėti. Nėra apie ką kalbėti.
Tik tai, kad vyksta nuostabiausias dalykas pasaulyje.
Štai ir jis.
Ei, Drakai!
Ne. Ramiau, Džoni.
Turėsi dar marias laiko jam padėkoti vėliau.
Gerai, pažiūrėkim.
„Brangūs mano šeimos nariai, draugai ir garbūs svečiai,
noriu pradėti naują etapą savo gyvenime.
Jaučiu, jog atėjo laikas atversti naują lapą „Monstrų viešbučio“ istorijoje.
Tad didžiuodamasis įteikiu
viešbučio raktą...“
Drakai... Negaliu patikėti.
Tuojau sprogsiu į tūkstantį gabalėlių,
o jie susprogs į dar tūkstantį!
Ką?
O, galingasis karaliau. Atvira širdimi priimu šią garbę.
-Garbę? -Su šiuo galingu raktu
atrakinsiu kelią į ateitį, kuris nuves
„Monstrų viešbutį“ į naują lemtį.
Šitiek nuostabių idėjų. Net galva svaigsta nuo visko.
Horizontalūs eskalatoriai,
kortelės su vardais, kad būtų lengva susipažinti,
žaliosios energijos panaudojimas.
MUZIKA
SULTYS
VIEŠBUTIS DŽONIS
...stacionarūs dviračiai energijos gamybai.
Tai bus Džonio era!
Negaliu!
Ketinau perleisti viešbutį Meivei ir Džoniui,
bet jis viską sugadins!
Turiu išsisukti. Privalau.
Aš...
Oho, pone Džoni.
Rodos, įvyko nesusipratimas.
Tiesą sakant, negaliu perleisti viešbučio.
Ką?
Taip.
Jis - senas, labai labai senas,
labai senovinis,
jį saugo Nekilnojamojo turto įstatymas.
Nekilnojamojo turto įstatymas?
Taip.
Ir jame parašyta, kad joks pastatas, gyvenamasis ar komercinės paskirties,
negali būti perduotas, įsigytas ar paveldėtas žmogaus.
„O jei taip nutiktų,
nuosavybė privalo būti konfiskuota ir perduota kitiems.“
Labai jau viskas sudėtingai.
Labai apgailestauju.
Mielai perduočiau tau viešbutį,
bet tu - ne monstras, tad nieko nebus.
Bet tuomet koks tas svarbusis pranešimas?
Aš...
Nekantrauji išgirsti pranešimą?
Siaubingai.
Galvok. Turi kažką paskelbti.
Štai kur tu. Vos nepavėlavai.
Brangūs draugai ir...
Kas jam?
-Varge, kaip jis nervinasi. -Negaliu žiūrėti.
-Nagi, rėžk. -Grifinai!
Ką? Jis ten tuoj kojas pakratys.
Suprantu, bet parodyk nors kiek pagarbos.
Sakyk jau!
„Brangūs mano šeimos nariai, draugai ir garbūs svečiai,
noriu pradėti naują etapą savo gyvenime.“
Štai, dabar.
„Jaučiu, jog atėjo metas
„Monstrų viešbučiui“...
Plėstis!“
Taip! Mes išplėsime viešbutį.
-Ką? -Ką?
Taip.
Kad neliktų ilgų eilių,
didžiuodamasis pranešu,
jog fojė įrengsime naują tualetą.
Tualetų niekad nebus per daug.
Bet aš juk girdėjau...
Varge. Viskas per mane.
O dabar visų laukia vakarėlis.
Pavaryk, Drebuti.
-Taip! -O, taip!
Tik pažiūrėkit.
Gerai. Išsisukau.
O dabar susikaupk,
kol nesutikai... Erika!
Ir kas čia buvo?
Ką? Kas, mieloji?
Labai garsiai groja muzika.
-Taip, ar jauti, mieloji? -Drakai!
Nedaug trūko. Meive!
Naujas tualetas? Rimtai, tėti?
Didžioji staigmena?
Daugiau nieko nenorėjai pranešti?
Pavyzdžiui?
Na, pavyzdžiui, kad išeini į pensiją?
Ką?
Tai bent ritmas. Kojos pačios kilnojasi.
Tėti, palauk!
Varge. Viskas per mane.
Aš viską sugadinau. Nes nesu monstras.
Nori tapti monstru?
Van Helsingai?
Galiu padėti.
Tik ateik į mano laboratoriją.
Ir kur aš viską padėjau?
Viskas sudėta tvarkingai, unikaliai... Nieko neliesk.
-Atsiprašau. -Ne ten.
Ne, ne čia. Turėtų būti kažkur ten.
Eikš. Greičiau.
Čionai.
Neatsilik!
Oplia!
Žinau, jog kažkur čia.
Ei.
Van Helsingai?
Radau.
Štai, monstrifikavimo spindulys.
Paverčia žmogų monstru.
Nuostabu! Bet jis saugus, tiesa?
Geras klausimas.
Mums reikia jūrų kiaulytės.
Susipažink, Džidži.
Ji tokia miela.
Neilgam.
MONSTRAS - ŽMOGUS
Aš irgi noriu tokių dantų.
Ir septynių akių, ir lazerinio žvilgsnio, ir...
Viskas ne taip.
Niekas nežino, kokia šlykščia pabaisa pavirsi.
Pažiūrėkim.
Nesijaudink, Meive. Dabar viskas bus gerai.
Pirmyn, brolau.
Keista. Nieko nenutiko.
Keistas jausmas.
Ne, ne.
Tėti?
Drakai?
Branguti? Mielasis?
Tėti?
Kas čia dabar?
Alio. Van Helsingai?
Viskas gerai?
Ei. Kas ten?
Sveikas, Drakai. Kas gero?
Džoni?
Taip, tai aš.
Dabar aš monstras. Pažvelk, kokios didelės pėdos.
Ir kokie nagai. Ir ausys. Tokios smailos.
Ir, žiūrėk, turiu uodegą.
Kodėl...
Kaip... Kaip tu...
Pasinaudojau Van Helsingo monstro spinduliu.
Dabar jau galėsite perduoti viešbutį man ir Meivei,
kaip ir norėjote.
O, varge, Meivė!
Naujasis aš jai labai patiksiu.
-Pasirodykim jai. -Palauk.
Meive!
O, ne. Meivė mane nudės.
Meive!
Aš sutvarkysiu.
Meive! Turiu puikių naujienų.
MONSTRAS - ŽMOGUS
Pričiupau.
Atleiskit.
Ką?
Negaliu patikėti.
Košmaras baigėsi!
Aš ir vėl žmogus!
Reikės būt atsargesniam. Aplink - vien monstrai.
-Atsiprašau, praleiskit. -Ne.
Meive!
Meive! Tai bus nuostabiausia staigmena,
kai pamatysi.
Labas, Sysiau. Labas, Deni. Labas, Vine.
Tėti? Čia tu?
Taip, nuostabu, tiesa?
Pasirodysiu mamai.
Tėtuk Drakai. Ten buvo mano tėtis?
Visai ne jūsų tėvas.
Šiaip kažkoks monstras.
Viskas gerai.
-Viskas gerai. -Viskas gerai.
Meive! Kur tu?
Šventė!
Meive! Nuostabiausios naujienos!
O, ne.
Drakai?
O, ne. Kažkas negerai.
Bet nesijaudink.
Aš tau padėsiu, Drakai!
Frenkai, ramiau. Gi ne valgymo konkursas.
Drakai?
Sveiki, vyručiai.
Džoni?
Čia tu?
Taip, aš. Neblogai, tiesa?
-Kas čia vyksta? -Kas tau nutiko?
-Pala, o kur Drakas? -Padėkit!
Drakai? Ei, lipk žemyn.
Matei Džonį? Dabar jis - monstras.
Žinau. Negaliu skrist.
Jis sakė, kad negali nukrist?
Ne, rodos sakė, kad reikia akmenis nurist.
-Baik kvailiot ir leiskis žemyn! -Aš nekvailioju. Aš...
Bičiuliai? Jis nepasiverčia šikšnosparniu.
Nesijaudink. Aš jam padėsiu.
Drakai? Atrodai...
Atrodai siaubingai.
O, ne.
Ne, ne.
Ne! Negali būti!
Tik pažiūrėk, Drakai. Tu - žmogus, o aš - monstras.
Kaip „Keistas penktadienis“, tik antradienį.
Kur jis? Turi būti kažkur čia.
Kas yra, Drakai?
-Turiu surasti spindulį. -Turi galvoje šitą?
Nagi.
Kodėl jis neveikia? Nagi.
Turbūt sugedo.
-Ne! Negali būti. -Ei, gal matėt mano tėtį?
Nagi, Džoni. Eime iš čia.
Ką? Ne. Turiu pasakyti Meivei, kad jos svajonė išsipildys.
Juk aš dabar - monstras.
Ne. Tu klausysi manęs.
Eisi su manimi.
Ei, Meive. Turiu gerų žinių.
Džoni!
Ei, Drakai, kas nutiko?
Nutiko žmogiškumas.
Drakai! Vaje! Ką daryti?
Greičiau nuvesk mane pas Van Helsingą.
Gerai. Tuojau, Drakai.
Nesakykit Meivei.
Į laboratoriją! Greičiau! Jaučiu, kaip lydosi mano viduriai.
-Kas čia nutiko? -Ei.
-Ten buvo mano tėtis? -Ne. Ką? Ne.
-Tikrai ne. -Nea.
Pakeitei šukuoseną?
Kas čia vyksta?
Kas vyksta?
Veinas mums rodė naujus šokio judesiukus.
-Judesiukus? -Taip. Parodyk.
Gerai.
Jei pamatysit mano tėtį, pasakykit, jog noriu su juo pasikalbėti.
Taip.
Pažiūrėkit. Taip.
Na, jis suskilęs.
Kristalas sudužo, jo nesutaisysi.
Pala, ką?
Tai surask naują.
Kai kas jaučiasi jau geriau.
Tie kristalai labai reti, jų neįmanoma gauti.
Šito ieškojau trejus metus.
Tuo metu buvau jaunas monstrų medžiotojas.
Ne per jaunas, bet jaučiausi jaunas.
Tik nepradėk pasakoti.
Laimei,
man užteko proto įdiegti spindulyje lokatorių,
jei nutiktų va tokia bėda.
Štai.
Pietų Amerika?
Jėga. Aš ten kažkada tyrinėjau urvus su norvegais imtynininkais.
Galim nulėkt ir pasiimti naują.
Jei tik būtų taip paprasta, mano drauge.
Pirma, jums teks įveikti klastingas džiungles.
Abejoju, ar liksite gyvi.
Tuomet plaukti pavojinga upe
iki Atspindžių olos.
Į kurią įeiti - mirtinai pavojinga,
o išeiti - neįmanoma!
Ta kelionė man kainavo dešinį galinį ratuką.
Užjaučiu?
Sėkmingos medžioklės.
Kokia katastrofa.
Nesijaudink, Drakai. Kažkada būsi toks, koks buvai.
Tik pasakysiu Meivei, kad išvykstame.
Ne. Negali pasakyti Meivei.
Kodėl ne?
Nes tuomet ji norės vykti drauge.
O aš šia kelione norėjau sutvirtinti mūsų ryšį.
Taip. Kad būtume tik dviese.
Tikrai?
-Nuostabu! -Ramiau.
Kelionėje tam turėsime marias laiko.
Gerai. Metas keliauti. Negaiškime nė minutės.
Taip. Vis dar žmogus.
Nežinau. Viskas taip netikėta. Sakyčiau, į gera.
Tiesa? Džonis kaip monstras atrodo žymiai geriau.
Tikras gražuolis.
Žalia spalva taip išryškina jo akis.
Drakas parašė.
„Keliauju ieškoti spindulio kristalo, kad vėl būtume normalūs.“
„Nesakykit Meivei?“
Drakas nuolat taip.
Labai nemėgstu atsidurti tarp jo ir Meivės.
Ką jam atrašyti?
Gal „Ne, mes tavęs daugiau nebedangstysim“?
Taip. „Dabar, kai esi žmogus, tu nieko nepadarysi!“
„Pats pasidaryk savo purvinus darbelius“.
Gerai. Siunčiu.
-Ką siunti? -Ką?
-Tikrai išsiuntei? -Mums šakės.
Ne, nusiunčiau judantį paveikslėlį.
Sveikas, Drebuti. Pažiūrėk.
-Nerealiai, Drebuti. -Ei, už Drebutį.
Ne, Drebuti, pasakiau: „Išgerkime už šaunių vaikinų kompaniją.“
O ką galvojo, kad pasakiau?
Į sveikatą!
Kažkas vyksta.
O, ne. Nosis.
Kas čia dabar? Mano siūlės.
Kas...
Kas čia darosi?
Kas...
Mano kailis!
Ne, kas čia dabar? Aš plinku?
Kas vyksta?
-Nuogas! -Nuogas!
Kas gero, bičiuliai?
Jam labiausiai nepasisekė.
Skraidyti kaip monstrui - žymiai smagiau.
Tiesa, Drakai?
Jau geriau?
Bijai skraidyti, ką?
Kaip šis lėktuvas apskritai pakilo?
Koks čia garsas? Užuodžiat degėsius?
Sparnas pritvirtintas lipnia juosta?
Gerai, bičiuliai.
Pasiekėme skrydžio aukštį. Turbulencijos neturėtų būti.
Tad atsiloškite ir mėgaukitės skrydžiu.
Ei, Drakai.
Rodos, tu virsti atgal į monstrą.
Man reikia į tualetą.
Tau bloga?
Taip. Man reikia...
Pamėgink suktis.
Kad maistas sukristų skrandyje.
Ne? Gal tuomet padėtų šviežias oras?
Jam, rodos, geriau.
Taip, labai ačiū.
Toks mano darbas.
Tėti. Man tikrai reikia su tavim pasikalbėti.
Tėti, tu čia?
Tėti?
Kur jis?
AŠ - VIEŠBUTIS - TĖTIS
KALBOS JUODRAŠTIS
„Įteikiu raktą savo mylimai dukrelei Meivei“?
Buvau teisi. Jis norėjo perleisti man viešbutį.
Kodėl jis persigalvojo?
Labas, branguti. Gal matei tėtuką Draką arba savo tėvą?
Tai nebuvo mano tėvas.
Tik kažkoks monstras.
Viskas gerai.
Gerai. Taip. Kažkas čia tikrai vyksta.
Jėga.
Tikrai negaliu padėt?
Sakiau, kad susitvarkysiu.
Saulė!
Drakai? Dabar saulė tau nepavojinga.
Esi žmogus, pameni? Viskas gerai.
Saulė.
Kokia ji nuostabi.
Negaliu patikėti, kad visą gyvenimą
nebuvau matęs tokios grožybės.
Ji tokia didinga. Tokia stebuklinga.
Ji...
Degina man akis.
Aš aklas.
Atsargiai!
Drakai!
Nieko nematau.
Pasitrauk!
Ten kas nors yra?
Ei. Džoni!
Laikau tave. Atleiskit.
Atsiprašau. Praleiskit.
Štai taip. Gerai, niekur neik.
Iškviesiu mums taksi.
Taksi...
Atsiprašau.
Įdomiai čia.
Įdomu, kas čia buvo.
Džidži?
Prisiekiu, tu paaugai.
Nagi, Drakai. Prisijunk.
Kodėl taip lėtai važiuojame?
Džoni.
Tavo monstriškumas mums nepadeda.
-Mes niekur nenuvažiuosim. -Tikrai?
Nesijaudink, Drakai. Sugalvojau.
Palauk sekundėlę.
Gerai, bičiuliai, pakrantė švari.
Tu tikrai visą tą laiką buvai nuogas?
Taip. Kodėl matėsi tik mano akiniai?
Nesuprantu. Kodėl mes slepiamės?
Jei Meivė mus pamatys, supras, jog kažkas ne taip.
Drakas sakė, kad jie su Džoniu parveš vaistus.
Tad iki tol turime nelįsti į akis.
-Gal matei mano tėtį? -Gal matei savo tėtį?
Ne, po vakarėlio jo nebemačiau.
Ei.
Gal matėt Veiną?
Kur Frenkas?
Nemačiau jo po vakarėlio.
Nemačiau nei Frenko, nei Veino.
-Taip, kas nors juos matėt? -Tikiuosi, jie nieko nesugalvojo.
-Mačiau juos šokių aikštelėje... -Vos nepamiršau Drebučio.
Frenkai?
Sveika, mieloji. Kas gero?
Frenkai, ką čia pasidarei?
Ir kas tie vyrukai?
Meive, tai aš, dėdė Grifinas. Neatpažįsti manęs?
Ne. Matau tave pirmą kartą gyvenime.
Muri?
5 000 metų senumo mėsytė.
Tik pažiūrėkit. Smagumėlis.
Nemiegu.
Veinai? Čia tu?
Ei, kur tėtis?
Jūsų tėtis?
Nežinau, kur jūsų tėtis. Ką tik atėjau. Aš - Volteris.
Mama!
Nejuokinga, Veinai. Tikrai ne.
Palikau tave penkioms minutėms, ir tu pavirtai į žmogų?
Mieloji, nusiramink.
Liaukitės. Drebutis - ne desertas, aišku?
Meive, kas čia vyksta?
Ką tik sužinojome. Svarbios žinios iš mūsų Užsienio redakcijos.
Tėti?
Netoli vietos oro uosto
neatpažintas monstras išgelbėjo apkvaitusį vyrą,
apsirengusį Helovino kostiumu.
Pala, jis panašus į...
Džonį?
O, taip.
Tavo tėtis dabar - žmogus, o Džonis - monstras.
O, ne. Negalėjau to pasakyti.
Ačiū, kad pavežėjot.
MEIVĖS MOBILUS
Džoni.
Džoni, paskubėk.
Adiós visiems!
Eime. Nėra laiko plepalams.
Turime įveikti šias džiungles, jei norime surasti kristalą.
Džoni, mes niekur nenueisim.
Nesijaudink, Drakai. Aš tave pridengsiu.
Paskutinis dalykėlis.
Dabar jau esi pasiruošęs žygiui.
Gerai, nesvarbu. Tik gal jau galim eiti?
Palauk, Drakai. Pamiršai daiktus.
Gerai. Suraskime tą kristalą.
Eime, Drakai. Žygis tau tikrai patiks.
Gamtos garsai labai ramina, tiesa?
Koks čia kvapas?
Kas čia?
Tai aš.
Drakai, nusiramink. Tau tereikia nusiprausti duše.
Kur aš rasiu dušą džiunglių viduryje?
Ei, tu turbūt alergiškas žiedadulkėms.
Nesąmonė, aš...
Džoni!
Kaip galiu būti toks šlapias,
bet kartu visiškai sausas?
Dar toli?
Ne.
Ne!
Mes ten tikrai nenueisim.
Drakai. Koks grožis, tiesa?
Vanduo. Ačiū. Aš tuoj išsilydysiu.
Ne!
Palauk, Drakai.
Būk atsargus - nežinai, ką rasi tame vandenyje.
Kartą mudu su draugu Katmačka ėjome į žygį Tailande...
Drakai?
Piranijos!
Pažvelk iš gerosios pusės. Tau bent jau nebekaršta.
MEIVĖS MOBILUS
Negaliu jiems prisiskambinti.
Aš irgi.
Nesuprantu. Ką jie veikia Pietų Amerikoje?
Ir kaip jie transformavosi?
Būtent. Juk mūsų rūsyje negyvena
koks nors išprotėjęs mokslininkas.
Proseneli, ką tu padarei?
O, ne. Proseneli?
Sveikos, damos. Aš dabar mažumėlę užimtas.
Ką padarei Džoniui ir mano tėčiui?
Nešauk čia.
Ten Džidži?
Paaiškėjo, kad spindulys - labai nestabilus.
Transformacijos mutuoja,
kol subjektas pavirsta nemąstančiu išbadėjusiu žvėrimi.
Mutuoja?
O, ne. Džoni!
-Erika! -Tuojau.
Ei! Džidži!
Čionai!
Suraskime tėtį ir Džonį, kol dar ne vėlu.
Varge. Kodėl man niekas nesakė, kaip smagu turėti nagus?
Keistai jaučiuosi būdamas monstru.
Taip. Bet būti žmogumi - dar blogiau.
Na jau. Nesakyk taip.
Tikrai?
Pūslės, nudegusi oda, prakaituojantis užpakalis - dar ne blogiausia?
Kas čia buvo?
-Uodas. -Džiunglių vampyrai.
Ei! Aš įsižeidžiau.
Jų visur pilna.
Džoni, jie tave aplipę!
Ką?
Monstro oda.
Nesijaudink, Drakai. Man jie neįkas.
Nejudėk, Drakai! Aš su juo susitvarkysiu!
Džoni, palauk!
Jėga!
Atsargiai.
Taip!
MONSTRŲ VIEŠBUTIS RASTI DAIKTAI
Štai. Pasimatuok.
Rimtai?
Atrodau juokingai.
Apsirenk marškinius, bičiuli.
Pamatėm tavęs užtektinai.
Aš - kitas reikalas.
Malonumas akiai.
-Prašyčiau. -Praleiskit!
Vendelai, lipk žemyn. Vali, neliesk.
Vende, ne. Padėk. Vesli, ką sakiau...
Aš kaltas.
Ei! Nenorėk, kad sugrįžčiau. Apsuksiu šitą dirižablį!
Atleisk, Erika.
Atleisk, pamaniau, kad nebus saugu palikti juos monstrų viešbutyje.
Turbūt neįsivaizdavau, kad tavo dirižablis bus toks...
Monstrų žudikas?
Ką? Ne.
Gerai, taip, tai - mirtini spąstai.
Taip, atleisk.
Tai - senoji aš.
Tavo tėtis padėjo man viską palikti praeityje.
Tikiuosi, jis sveikas.
Nesijaudink. Mes juos surasim.
Gerai, visi. Mums pavyko.
Jos milžiniškos. Kaip mes juos ten surasim?
Turiu minčių.
Bet paieška turės vykti ant žemės.
Tam esu puikiai pasiruošusi.
Mano šukuosena!
Mano šukuosena.
Kur Drebutis?
Gerai, Meive. Koks planas?
Tik mudu du, tėvas ir žentas
Matau juos. Ten.
Mano galva.
Ką? Kas čia vyksta?
Gerai nusnūdai?
Nusnūdau? Taip man dėjai, kad praradau sąmonę!
Bet užmušiau uodą.
Ei, kur mes?
-Seku nuorodas. -Parodyk.
Gerai. Rodos, einame teisinga kryptimi.
Kas vyksta?
Kas jam negerai? Pametėm signalą.
Kodėl jis ne...
Manau, ne ten pasukom.
Tu ne ten pasukai!
Visiškai negaliu tavimi pasitikėti! Nuleisk mane!
Ne, Drakai.
-Patrauk nagus. -Mes tikrai labai aukštai.
-Ei! -Nuleisk mane!
Drakai!
-Džoni, tavo uodega! -Atleisk!
Tavo pėda!
Tavo sparnai, Džoni!
Sparnai? Džoni, tu turi sparnus!
Plasnok, Džoni, plasnok!
Negaliu!
Drakai, ką daryt?
Džoni, nusiramink. Gali pajudinti nosį?
Kojų pirštus?
-Gerai. -Plasnok sparnais!
Negaliu! Negaliu to padaryti.
Tu tą darai, Džoni. Tu skrendi!
Ką? Skrendu?
Skrendu!
Man pavyko, Drakai! Drakai?
Džoni, tau pavyko!
Tu skrendi!
Taip! Aš sparčiai tobulėju.
Nuostabu!
Plasnok, Džoni, plasnok!
Taip. Plasnoju. Aš plasnoju.
Džoni. Ramiau. Dar užgesinsi laužą.
Vaje. Buvo taip smagu!
Taip. Pasiklysti
ir vos nenumirti, tikrai smagu.
Gerai, pone Bjaurus. Kaip pasakysi.
Ką čia paistai?
O, ne! Sudegė.
Matai? Štai.
Štai apie ką kalbu.
Jei pastebėsi tik blogiausius dalykus, praleisi gerus.
Štai, žiūrėk.
Paimame skanų zefyrą.
Tuomet...
„O, ne, jis sudegė!“
Bet, jei užgesinsi ugnį
ir pažiūrėsi, kas po degėsiais,
rasi labai skanų dalykėlį.
Tereikia paieškoti.
Skanumėlis!
Man visada sunku įžvelgti gerus dalykus.
Žinai, kai tenka vienam užauginti dukrą,
nuolat nerimauji.
Bijai blogiausio.
Todėl ir pastačiau viešbutį.
Kad ją apsaugočiau.
Kad mus visus apsaugočiau.
Tai...
Tai - mūsų šeimos dalis.
Atleisk.
Gal dėl to, kad dabar esu kitoks,
bet man visko kiek per daug.
Ne, Drakai, viskas gerai.
Tas viešbutis - tikrai ypatingas.
Ir tai, jog ketini man patikėti tokį svarbų dalyką,
man labai daug reiškia.
-Noriu tau kai ką pasakyti. -Ką, Drakai?
Džoni, iš tiesų nėra jokio Monstrų nekilno...
-Džoni! -Meive?
Tai tu.
-Čia tikrai tu? -Žinoma.
Ei, karštuoli.
Erika!
Nesinervink.
Myliu tave visokį.
Erika, kas čia vyksta? Ką jūs čia veikiat?
Ji - ne viena. Sveikas, bičiuli.
Bičiuliai? Jūs... Na...
Žmonės? Taip, pastebėjome.
Nors mano atveju aš labai patobulėjau.
Galim nesiplėsti?
Nesuprantu. Kas čia nutiko?
Ir aš norėčiau sužinoti.
Džoni, kodėl pasivertei monstru?
Kad galėtume išsaugoti šeimą ir viešbutį.
Dėl Monstrų nekilnojamojo turto įstatymo.
„Monstrų nekilnojamojo turto įstatymo“? Nesuprantu.
Aš irgi.
Gerai, palaukit. Galiu viską paaiškinti.
Viskas įvyko taip greitai.
Matot, Džonis sužinojo, jog ketinu perleisti jums viešbutį.
Ir ėmė pasakoti apie Džonio erą.
Eskalatoriai, vardai,bla, bla, bla...
Tad aš...
Na...
Aš...
Supanikavau!
-Ir sumelavai? -Palauk.
Monstrų nekilnojamojo turto įstatymo nėra?
Vadinasi, visa tai tebuvo melas?
Tu visai nenorėjai pabūti su manimi.
-Tik nenorėjai perduoti viešbučio! -Ne! Tiksliau, taip, bet...
Tu manęs nekenti!
Džoni, ne. Nenorėjau...
Tėti, kaip tu galėjai? Po visko.
Paprasta.
Nes aš
nepriklausau šeimai!
Džoni, kažkas su tavimi darosi.
Džonis išeina.
Džoni, palauk!
Viskas per tave!
Džonis tenorėjo jaustis šeimos dalimi.
Bet tu jo nepriėmei.
-Tau terūpi tik tavo kvailas viešbutis. -Meive, aš ketinau...
Ir per tave dabar galiu prarasti jį visiems laikams.
Meive, palauk!
Erika, pranešk man, kai rasi kristalą.
Turiu surasti Džonį, kol dar ne vėlu.
Ne vėlu? Ką tai reiškia?
Eime, paaiškinsiu pakeliui.
MNSTR MDŽTJ
Džonis transformuosis?
Kol pavirs į nemąstantį žvėrį.
Džonio nebeliks!
Todėl reikia kuo greičiau surasti kristalą!
Ten! Palei upę.
-Drakai? -Tiesiai, važiuok tiesiai.
Gerai, tiesiai tai tiesiai.
Palauk. Ką darai?
O tu pilna paslapčių.
Ten!
Džoni!
Džoni, kur tu?
Džoni?
O, ne.
Džoni.
Džoni, sustok.
Meive?
Taip, mielasis, čia aš.
Ačiū dievulėliau. Galvojau, kad praradau tave.
Meive!
Aš labai atsiprašau.
Mano tėtis neturėjo tau meluoti.
Drakula blogas!
Džoni!
Jėga.
Viskas. Kristalas - ten.
Jau netoli.
Iki Atspindžių olos.
Įeiti į ją - mirtinai pavojinga,
o išeiti - neįmanoma!
Gerai jau, žinom!
Tau viskas gerai, mielasis?
Taip. Viskas gerai.
Muri!
Uolos!
Žiūrėkit!
Mama, Veslis mane palietė!
Ji pirma pradėjo!
-Mano batai! -Mes skęstam!
-Atleisk, Drebuti, lieki vienas. -Aš nemoku plaukti! Bijau ryklių!
-Ei, čia mano veidas! -Tu ant manęs užlipai.
-Pasitrauk! -Čia mano galva!
-Atsargiai! -Ne!
-Liaukitės! -Jis skęsta! Mes paskęsim!
Mes jį suradome.
Aš eisiu pirma.
Ne. Leisk eiti man.
Drakula - žiaurus!
Drakula - melagis!
Džonis išprotėjo!
Džoni, prašau, nusiramink.
Atleisk, mielasis, turiu atsiliepti.
-Erika? -Meive, mes suradom Krištolinę olą.
Puikios naujienos.
Gerai, tuoj atsiųsiu koordinates.
-Gavau. Atvesiu jį ten. -Tikrai. Jūs netoli?
Gana netoli.
Atleisk, mielasis.
Ei, mielasis.
KRIŠTOLINĖ OLA
Kelias į jūsų kelionės tikslą.
Visi, paklausykit. Kristalas kažkur čia.
Rasime jį, jei būsime atidūs
ir neišsiskirstysime.
Drakai? Kur tu?
Muri? Čia tu?
Ei, Junise, kur nuklydai?
Aš čia. Jūs kur?
Gerai, nusiraminkit. Nepanikuokit.
Bičiuliai, Drebutis eina iš proto.
Aš irgi!
Muri?
Jis čia. Palaukit. Ne, netikras pavojus. Tik smaila uola.
Drebučiui važiuoja stogas!
Likit vienoje vietoje.
-Frenkai? -Kur aš?
Kas čia vyksta?
Suraskite mane!
-Ką darysim? -Kur mes?
Mes pasiklydom!
Kaip mes iš čia ištrūksim?
-Į kurią pusę? -Atleiskite, nesupratau.
Perskaičiuojama. Staigus posūkis kairėn.
Jūsų kelionės tikslas - dešinėje.
Gerai, mieloji, palauk čia. Tuojau grįšiu.
Klausau. Tėti? Erika?
Muri?
Apkabink mane. Man baisu!
Drebuti?
Meive!
-Tėti, čia tu. -Taip, žinoma, kad aš.
Rodos, susilaužiau nosį.
Kas čia vyksta? Suradot kristalą?
Kristalą? Mes vienas kito nesugebam surast.
Kažkokia nesąmonė. Bet palauk!
Tu grįžai! Tai nebepyksti?
Žinoma, jog pykstu. Bet turime išgelbėti Džonį.
-Džoni? -O, ne!
Meive!
-Tu sveika, Meive? -Taip, viskas gerai. Eik!
Kojos, judinkitės.
-Vende, Vali, Vilma... -Jie visi čia?
-Nieko panašaus. -Ei.
Jei jis sugadins man šukuoseną, gyvenime neatleisiu!
Ar tai...
Kristalas! Ačiū, Džoni.
Pirmyn!
MONSTRAS - ŽMOGUS
Kad tik nebūtų per vėlu.
Labas, vaikeli.
Ačiū, dėde Frenkai.
Viskas. Turiu užlipti.
Nesijaudink. Mes tave pridengsim.
Ko čia stovit? Eikit!
Nesimuistyk. Turiu tvirtai atsistoti.
Gerai, Meive.
Pasiruošęs, Muri? Muri?
-Muri! -Aš nemiegu. Ką darom?
Gerai, Džoni. Prašau, būk ten.
Ką?
-Mes pavėlavome. -Ne! Negali būti.
Atleisk, Drebuti.
Džoni!
Tėti!
Džoni.
Džoni, tu - zefyras!
Pala, jis turėjo zefyrą?
Sakei, kad jei pastebėsiu tik blogus dalykus,
nepastebėsiu geriausių,
ir buvai teisus.
Taip jaudinausi, kad sugadinsi tai, kas rūpėjo man,
jog nemačiau.
Nemačiau tavęs.
Tavo gerumo.
Tavo energijos.
Tavo Džoniškumo!
Iki tavęs mano gyvenimas buvo kaip sudegęs zefyras,
kietas ir liūdnas.
Bet tu jį pravėrei,
ir į mūsų gyvenimus atėjo nuostabus vidus.
Mums šakės.
Tik noriu pasakyti, kad tu esi šeimos dalis.
Mano šeimos.
Negaliu patikėti, kad to nesupratau, kol netapau žmogumi.
Atleisk, kad taip ilgai nepasakiau,
o dabar gal jau ir per vėlu,
bet tu išmokei mane įžvelgti gerus dalykus.
Tavo dėka dabar matau, jog mano gyvenimas
pilnas gerų dalykų.
Drakai?
Džoni?
Drakai!
Džoni!
Meive!
Ei! Neblogai, ką?
Žymiai geriau.
Noriu vėl būti Volteriu.
Ne! Nenusimauk!
Nesinervink taip! Aš nematomas.
Kad nematomas, tai nereiškia, kad gali būti nuogas.
Kas tau yra?
Gerai, Drebuti, tavo eilė.
Puikiai atrodai.
Pirmyn. Dabar - šansas tau.
Ei, buvo smagu pabūti monstru.
Įdomu, ar Van Helsingas gali padaryti, kad būčiau monstru, bet vis tiek būčiau aš.
Nemanau.
Nagi! Bent uodegą?
Ne, Džoni. Esi tobulas toks, koks esi.
Meive? Džoni?
Taip?
Žinau, kad nutiko daug dalykų,
bet, jei vis dar apie tai galvojate,
norėjau pasakyti, kad viešbutis,
kad viešbutis...
sunaikintas!
Kas nutiko?
Mano... Mano...
Mano viešbutis!
Mano...
Mano viešbutis.
Mano viešbutis!
Mano viešbutis.
Neįtikėtina.
Labas, mama! Labas, tėti!
-Deni! -Deni!
Nesijaudink, Drakai. Atstatysim viską, kaip buvo.
Ne.
Atstatykit, kaip norėsit.
Dabar jis - jūsų viešbutis.
Tėti, ar tikrai?
Metas atversti naują lapą.
PO VIENERIŲ METŲ
Gerai, Drakai. Atsimerk!
ANTRASIS DIDYSIS ATIDARYMAS
Viešbutis.
Nesuprantu. Jis visiškai toks pat.
Kai ką truputėlį pakeitėme.
MEIVĖS IR DŽONIO MONSTRŲ VIEŠBUTIS IR SPA
MONSTRŲ VIEŠBUTIS: AUKŠTYN KOJOM
PABAIGA
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė