Detta har hänt...
Det finns mardrömmar du inte ens kan föreställa dig.
Mitt blod är ditt blod nu.
När jag ser nåt konstigt så ser jag symbolen.
Jag har sett den. På väggarna i tunnlarna.
Victors mamma ville rädda barnen. Det var enda sättet att ta sig hem.
Jag trodde att barnen ville skrämmas men de kanske bad om hjälp.
-Hör ni? -Hjälp! Snälla! Jag behöver hjälp!
-Hon talade i sömnen. -Vad sa hon?
"De rör, förstör och stjäl. Ingen här är fri."
Det finns nåt nytt här. Ingen får somna i natt.
-Alla kommer att dö! -Ut med honom!
Jag minns min dröm. En pojke klädd i vitt.
Han upprepade samma fras.
"När de kommer måste ni stoppa deras melodi."
Det är en gammal barnramsa.
"De rör, förstör och stjäl. Ingen här är fri."
"När de kommer måste ni stoppa deras melodi."
Sluta, Julie!
De är där uppe.
Din mamma och Victor tog Ethan till fiket.
-Boyd... -Gå upp, utifall de behöver hjälp.
Tjejen borde välja ut en balklänning och inte ligga där inne som...
Problemet är att det är för mycket vi inte vet.
Som att börja en bok från mitten eller föreställa sig ett pussel-
-med bara några slumpvalda bitar. Och inte ens några hjälpsamma kanter.
Bar nåt jävligt vagt.
Tricket är att hitta två bitar som hör samman.
Då har man nånstans att börja.
-Vart ska du? -Jag behöver prata med Sara.
Om vi inte får sova längre vad spelar då nånting för roll?
Vi borde ta med oss proviant och kolla hur långt vi tar oss.
-Boyd har redan försökt. -Men han kanske inte är lösningen.
-Vad gör vi här? Randall var en skit. -Du med, men jag lämnar inte dig här.
När jag äntligen får lämna rummet så måste jag hämta kadaver.
Leta där nere. Elgin, följ med.
-Bra att du kom. -Skönt att vara till nytta.
Din dröm kanske visar sig ha svaren till allt det här.
-Även om det låter dumt. -Ja, kanske.
Det här vill ni se!
-Jag tror inte att han är död. -Fan!
Helvete.
Skulle det inte finnas döda monster?
Så bra funkade silverkulorna. Ta honom till bilen.
-Ta honom till bilen! -Okej.
Herregud!
Pulsen är stark och hon andas djupt.
Få se.
-Herregud! Vad händer? -Jag vet inte.
-Vad händer? -Gör nåt!
-Julie! -Herregud!
Marielle!
Marielle! Titta på mig. Prata med mig.
Hur ska det här hjälpa?
I skogen sa en pojke i vitt åt dig att gå in i trädet.
Samma träd som skickade mig till fängelsehålan där allt började.
Elgin drömde om en pojke i vitt som rabblade en barnramsa.
Samma som Paula upprepade innan hon dog.
"De rör, förstör och stjäl. Ingen av oss är fri."
"När de kommer måste ni stoppa deras melodi."
-Förstår du nåt av det? -Nej.
-Kan du berätta nåt mer om pojken? -Han försökte hjälpa oss.
Så en okänd unge springer runt i en magisk skog och utför goda gärningar?
-Dyker upp i folks drömmar. -Han var egentligen ingen pojke.
Kom. Lyssna nu. Det är nu det gäller.
När jag sa att du fortfarande kan hjälpa, så menade jag så här.
Förstår du?
Okej. Det är där borta.
Här är det. Alltihop låg här.
Nån var fastkedjad i väggen här.
Sen fans det ett 15 meter djupt hål och jag behövde...
-Vad är det? -Jag kan höra den.
-Musiken. Den finns här. -Vad pratar du om?
-Speldosan finns här. -Var?
Här.
Den är här.
-Det finns ingen speldosa där. -Jodå.
Jag hör den, säger jag ju.
Vad är det?
-Jag hör dem skrika. -Va?
Det är nånting...
Den är här. Den gör illa dem.
-Vad fan händer? -Prata med mig, Sara.
"När de kommer måste ni..." Den behöver dem!
Den vill att de stannar och...
Okej. Vi måste ta henne härifrån.
Kenny! Kom igen, lyft henne. Kom.
Ingen fara.
Nej, stanna!
Okej.
Okej... Ingen fara.
Den skrattar för att du tog med den till stan.
Du släppte den fri.
Den vill göra illa oss.
Den vill att vi ska lida.
Den blev så uppspelt när den rörde din arm.
Hur stoppar jag det här?
-Julie... Julie. -Julie?
Julie...
Julie och de andra.
De är döende. De är döende!
Och när de dör är det för sent.
-Du måste stoppa den! -Stoppa vad?
Musiken! Du måste stoppa musiken!
-Hur stoppar jag nåt jag inte ser? -Jag vet inte!
Okej, okej...
Andas bara.
Så där, ja. Andas bara.
Slut ögonen. Vi ska be.
"Även om jag vandrar genom dödens mörka dal..."
"...behöver jag inte vara rädd, för du finns bredvid mig."
"Din käpp och stav hjälper mig på vägen."
Matthias?
Lås in vapnen i skjulet. Jag vill inte ha dem i huset.
Vi överlevde natten och nu får vi se hur vi klarar dagen.
Jim. Kom.
Jag måste göra nåt och jag vill ha din tillåtelse.
Victors mamma sa att det fanns barn inlåsta i tornet.
Om hon hjälpte dem så skulle alla få komma hem.
-Jag förstår inte. -Barnen jag har sett.
Jag har drömt om ett torn. Tänk om hon hade rätt.
Vi kan rädda Julie om vi hittar tornet. Det kanske låter galet.
Min teori om den här platsen fick mig nästan dödad.
-Det här är annorlunda. -Hur då?
Det bara är det.
Vår dotter ligger där som hämtad ur en mardröm.
Hon ropade på mig i går kväll och jag kunde inte hjälpa henne.
Jag kunde bara stå där.
Allt jag kunde tänka på var hur Thomas låg där på golvet.
Jag kan inte.
Vi kan inte bara hoppas på det bästa.
Victors mamma gav sig av och kom aldrig tillbaka.
Vad hon än gick för att göra så kom hon aldrig tillbaka.
Victor fick växa upp här ensam. Tänk om detsamma händer dig.
Jag vet.
Det är därför du måste säga att det är okej att jag går.
Jag måste försöka, Jim.
-När Julie vaknar är hon hungrig. -Vi lagar det hon gillar.
-Vi har mat med oss. -Så bra.
-Får jag prata med dig, Victor? -Har Victor gjort nåt dumt?
Nej då.
Du kan hjälpa mig.
Din mamma ville rädda barnen i tornet.
Hittar du till tornet?
-Jag hittar till flaskträdet. -Vadå?
Så här tar man sig till tornet. Man måste gå till flaskträdet.
-Kan du visa vägen? -Jag tror det.
Kan du lämna oss en stund?
Jim... Jag måste försöka.
Jag måste åtminstone försöka.
Jag bara...
Jag vet, älskling. Jag vet.
Vad ska vi göra?
-Vi går tillbaka till stan. -Va?
Hon sa att speldosan är här. Vi måste hitta den.
-Och hur ska vi göra det? -Jag vet inte.
Men vi hittar den inte i stan. Människors liv står på spel.
Du behöver fan inte påminna mig!
Det finns inget vi kan göra här. Inte än.
Vi har att göra med saker som är bortom vår förmåga att...
Vi vet mer än vi visste i morse. Det är framsteg.
-Vad ska vi säga till alla? -Vi säger att vi jobbar på det.
Det bästa vi kan göra nu är att få alla att känna sig lite lugnare.
Att göra dem mindre rädda. Kan du göra det?
-Ja. -Bra karl.
Hej.
Hur mår du?
Varför frågar folk sånt när svaret är uppenbart?
Förlåt för i går. Vi låste in dig för att...
Det var mitt eget fel. Jag ballade ur.
Paula var bra på att hantera kriser.
Jag insåg aldrig hur sköra vi är. Hur lätt vi går sönder.
Jag lagade middag som en idiot.
Du kunde inte ha gjort nåt. Det var ingens fel.
Visst. Ingens fel.
Hur mår han?
Jag kan inte förställa mig vad jag hade gjort...
...om det var du.
Kom hit.
Det var inte jag.
Vi borde gifta oss. I dag.
Vi vet inte vad som väntar eller om din pappa hittar nåt.
Om det här är slutet så ska det sluta med dig.
Jag vill gifta mig.
Okej. Ja, visst.
-Gör du så här med min bar? -Det är ett tankeexperiment.
Det hjälpte när jag utvecklade...
-Du dog. -Rätt.
Okej. Jag ville bara kolla att vi är överens.
Ska du inte fråga om jag är verklig?
Om det här är en stressutlöst psykos så försvinner du nog på egen hand.
-Vad ska det här åstadkomma? -Jag omorienterar mitt perspektiv.
Jag försöker titta på symbolen på ett annat sätt.
-Varför? -Varför...?
För att jag har tittat på den på fel sätt.
Det måste finnas ett svar. Jag kan bara inte se det.
Men jag tänkte... Vad är det?
-Du har ändrat på destilleringen. -Varsågod.
Jag tror att du övertänker.
Säger du det, döda Tom?
-På vilket sätt? -Du vet redan vad du behöver göra.
Tabitha såg symbolerna i tunnlarna.
-Men hur långt går du för svaren? -Att gå ner i tunnlarna vore galet.
-Även om det skulle rädda Julie? -Fan...
-Jag vet inte om jag hittar nåt där. -Jodå. Det är naturens utformning.
Precis som du har hjärnan i skallen och hjärtat bakom revbenen.
Naturen stoppar det viktigaste på svåråtkomliga ställen.
-Den här platsen är inte naturlig. -Fel.
Den här platsen är inte bekant. Det är inte samma sak.
Om det finns svar att finna...
Jag medger att det är ett stort "om". ...men då finns de där.
Så jag ska lyda råden jag får av...?
Du sprang in i ett hus som rasade för att rädda Tabitha som inte var där.
Om jag fick chansen så skulle jag göra om det.
Då är du en jävla idiot.
Man baserar inte moraliska beslut på förväntade resultat.
Man baserar dem på vad man känner är rätt.
Jag tänkte inte på spårvagnsproblemet eller determinism.
Jag tänkte inte på sånt.
Det finns en 16-årig flicka som behöver din hjälp.
Har du begravt Paula?
-Va? -Har du begravt Paula än?
Herregud...
Jag gör det. Jag hittar några som kan hjälpa.
-Boyd. -Ja?
Du gör ditt bästa.
Fan!
-Stoppar du undan vapnen? -Donna vill inte ha dem i huset.
-Smart. Behöver du hjälp? -Nej, jag är färdig.
Ingen fara.
Du dör bara lite tidigare än oss andra.
Allt är ett system. Allt är sammankopplat.
Allt kommer att gå bra.
Jävla skitliv!
Nej, nej, nej... Jävla skräp, kom igen.
Okej... Jag klarar det här.
Lätt som en plätt. Lätt som en jävla platt.
Är det nån där uppe?
Vet du vad?
Om du är där uppe så är du ett riktigt jävla as.
Njuter du av det här?
Khatri skulle ha sagt: "Guds vägar äro outgrundliga."
Javisst, Khatri hade en plan.
Han trodde att du skickade honom hit av en anledning.
Han såg oss inta skogen som Butch Cassidy och Sundance Kid.
Han trodde det ända tills en av jävlarna skar halsen av honom.
Och vad gjorde han med sina sista andetag? Han bad.
Han kippade ut den jävla bönen så att du skulle veta.
Så att han kunde visa att han aldrig hade tappat tron.
Vet du vad, din jävel? Jag kommer inte för att be.
Om du är nåt mer än en jävla godnattsaga vi tror på-
-så ska du förklara varför du fick mig att tro att jag kan fixa det här.
Nån sorts jävla hjälte som ska leda alla hem.
Men jag är bara en dum jävel som får människor dödade!
Fan också! Skulle det här vara roligt?
Sitter du där uppe och garvar? Va?!
Svara mig!
Va?! Säg nåt!
Jo, du... Att förstöra brevlådor är ett federalt brott.
Kom in.
-Hur mår hon? -Hon blir allt sämre.
Hon börjar bli kall.
Blir det så här?
Är det så här allt tar slut?
Jag vet inte.
Ända sen hon klev av bussen-
-så har jag tillåtit mig själv tro att det finns en mening bakom allt.
Att det var nåt vi var ämnade att göra här.
Men det finns ingen...
Det finns ingen storslagen mening. Vi kommer bara att dö här.
Då har allt varit förgäves.
Pappa brukade säga...
"Det är svårt att se tröjan när man bara är en tråd."
Först nu förstår jag vad han menade.
Alla människor som har fastnat här...
Det kanske inte är vi som får komma hem.
Men kanske kan det vi har gjort-
-göra det lättare för alla som kommer efter oss.
Vi kanske ser till att de kommer hem.
Att vi är trådar betyder inte att vi inte spelar nån roll.
Så där. Det sista du behöver är att Khatri hemsöker dig också.
Det är för sent för det.
Julie och Marielle? Randall?
Sara säger att de är döende.
Och vi kan inte stoppa det vi har släppt ut.
Vad det än är så väntar den bara på att vi ska somna och sen...
-Som Paula. -Ja.
Hon sa att speldosan fanns där. Mitt i dungen.
Men den är inte där.
Som en instruktionsmanual med sidor som saknas. Hur ska jag...?
Jag såg min fru i går.
Hur såg hon ut?
Det måste finnas regler, Donna.
Det måste finnas nåt som jag kan hålla i mina händer.
Jag rår för det här. Jag tog med det hit.
Ja, det gjorde du.
Du gav också alla här mer tid än de skulle ha haft utan din insats.
Du gav mig mer tid.
Din son ska gifta sig.
Inget officiellt när vi inte har nån präst längre.
De gör det mesta av den tid de har.
Du borde göra detsamma. Kom till kolonihuset med mig.
-Jag ger inte upp. -Sa jag åt dig att ge upp?
Det här kan vara våra sista timmar.
Sluta vara en jävla martyr och se på när din son gifter sig.
Världens undergång finns kvar när ceremonin är över.
Anghkooey.
Anghkooey. Anghkooey.
Anghkooey!
Anghkooey...
-Anghkooey. -Anghkooey.
Sa din mamma nåt mer om barnen? Hur skulle hon rädda dem?
Jag vet inte. Hon sa bara att de behövde henne.
Det ska vara här.
-Nej, de här träden var inte... -Det var för längesen, Victor.
Vi kanske gick fel nånstans.
Här borta.
-Vem har hängt upp flaskorna? -Jag vet inte.
Det var här jag hittade henne.
-Din mamma? -Ja.
När alla hade dött så letade jag efter henne. Hennes kropp var...
Hon tog sig inte in i trädet.
Vad menar du med "in i trädet"?
Kom.
Det är ett fjärranträd.
Natten monstren intog kolonihuset så flydde du och Julie genom ett.
Man hamnar alltid på olika platser och vet inte vart det leder.
Mamma sa att det här var speciellt och skulle ta henne till tornet.
Och sen då?
Det är allt jag minns.
Just ja.
Jag har packat mellanmål till dig.
Här.
Tack, Victor.
-Gör det ont att gå igenom? -Nej, det är som en dörr.
Okej. Tack.
-Gå tillbaka till stan. -Var försiktig.
Ja.
Herregud...
-Vad gör vi? -Det ska vara en överraskning.
Vad ska vara en överraskning?
Du säger att utsikten härifrån verkar som en dröm, så jag tänkte...
-Duger det? -Det är perfekt.
-Vi går och hämtar honom. -Han har mycket att tänka på.
-Sheriff Stevens. -Du kom.
Skojar du? Vilda hästar kunde inte stoppa mig.
-Okej, då sätter vi i gång. -Vänta.
Det är inte mycket till kyrkogång men gör du mig den äran?
Redo? Du behöver inte säga sheriff Stevens längre.
Ska vi?
Damerna först.
Min pappa hade ett talesätt.
Han hade många talesätt, men...
Min favorit var alltid...
"Livet är en resa genom det okända."
"Trots att dina ögon och din hjärna ibland kan lura dig"-
-"så ljuger aldrig hjärtat."
Mitt hjärta tillhörde dig sen första gången jag träffade dig.
Du är mitt livs kärlek så länge som jag får leva.
Vill du, Ellis Stevens-
-göra mig den äran att bli min man?
Det vill jag.
Jag har gjort nåt till dig.
Din tur.
Svårt att mäta sig med.
Dagen min familj såg det där trädet så förändrades våra liv för alltid.
Men dagen jag såg dig kliva ur bilen-
-så var det dagen mitt liv började.
Så många gånger har det känts som-
-att jag stapplade genom mörkret.
Men varje gång har du varit ljuset som visat mig vägen.
Du är min kärlek.
Du är mitt hem.
Du är mitt ljus på mörka platser.
Så...
Vill du, Fatima Hassan-Rostami...
...göra mig den äran att bli min fru?
Det vill jag.
Enligt reglerna ska vi kyssas nu.
Boyd?
-Vart tog du vägen? -Är allt som det ska?
Ljuset på mörka platser.
-Jag måste gå. Förlåt mig. -Ingen fara.
Jösses.
-Jag älskar er. -Vi älskar dig med.
Får vi träffa Thomas igen?
-Va? -Om vi dör, får vi träffa Thomas då?
Ja. Det får vi göra.
-Farfar också? -Farfar också.
Då kanske det inte är så farligt.
Hon vill sova på två kuddar.
Jag hjälper dig.
-Reggie? -Du gjorde det här.
Allt var bra tills du gick ut i skogen. Du rår för det här!
Lyssna på mig. Jag vet att du inte förstår.
Jag tror att den här facklan kan hjälpa mig att fixa allt.
Ledsen, Boyd. Jag har alltid gillat dig.
Gud!
Förbannade...!
Fan!
Snälla. Kom igen.
Julie! Julie...
Julie, hör du mig?
Jag ska få ut er härifrån.
Jag ska få ut er härifrån nu. Vi ska ta oss ut.
Boyd!
Förstör du speldosan så förlänger du bara deras lidande.
Folk i stan kommer att lida på sätt du inte kan föreställa dig.
De kommer att dö skrikandes.
-Vad är det för fel? -Ingen fara.
-Vad är det för fel på henne? -Gumman.
Du tror att du måste vara hjälten och att du måste rädda dem.
Du behöver inte lida längre och inte vara rädd.
Inget spelar nån roll. Vi kan vara tillsammans. Jag har saknat dig så.
Vänta... Sluta!
Så vad varelsen än är så låter den dig komma och prata med mig?
Den vet att du inte lyssnar och vill att du ska tro att du kan vinna.
Hoppet gör dig villig att lida. Hoppet fick dig att gå ut i skogen.
Hoppet fick dig att lämna mig när jag behövde dig som mest.
Rädslan göder inte skogen, Boyd. Det är hoppet.
Släpp det. Om de inte dör i dag så kommer de att dö i morgon.
Nej.
Julie. Du klarar dig.
-Marielle? Hej! -Vad händer?
Gumman.
Din syster mår bra.
Det är ingen fara.
Fan ta dig, din jävel.
Nu knäcker mig inte.
Hör du det?
Du kan fan inte knäcka mig!
-Drick det här. -Jag mår bra.
Det vet jag. Gör det för min skull.
Det har slutat surra.
-Betyder det att det är över? -Det hoppas jag.
Pappa.
Var är mamma?
Anghkooey.
Hallå?
Anghkooey.
Jag är verkligen ledsen. Det här är det enda sättet.
Vänta lite.
Hur mår du?
-Var är jag? -St. Anthonys sjukhus. Dr Brody.
För tre dagar sen hittade några vandrare dig medvetslös i skogen.
Nej...
-Minns du vad du gjorde där? -Nej.
Nej. Nej, nej...
Nej, nej, nej...
Text: Magnus Öberg Iyuno