Din episoadele anterioare...
Nu, nu! Nu mă atingeţi! Nu!
Nu! Nu!
Eşti bine?
- I-ai văzut? - Ce să văd? Pe cine?
Am auzit o voce la radio.
Îmi ştia numele, ştia numele soţiei mele, ce făcea în casă, în beci.
- Jim? - Cred că cineva ne urmăreşte.
Trebuie să începem să colaborăm.
Trebuie să plec, Jim.
Erai în drum spre dezintoxicare şi ai ajuns aici.
Ai luat ceva?
- Da, doar puţină morfină ca să... - Marielle.
Bine, fie, fă ce vrei.
Vin. Trebuie să ieşim înainte să se oprească muzica.
Sângele meu...
"... este sângele tău acum."
Am nişte viermi pe sub piele
şi e ca şi cum, ceva vine după mine.
Nu putem să lăsăm oamenii să ne fure puţina mâncare pe care o avem.
- Ieşi afară. - Dale, termină.
Dă-te de pe mine!
Deschideţi uşa!
Boyd! Kenny! Am nevoie de voi aici.
- Respiră. - Ellis, ce se întâmplă?
- Trebuie să scădem presiunea. - Bine.
- Nu-i poţi da sângele meu. - Boyd.
Orice ar fi în mine, va ajunge în el.
- Boyd. - Am o idee.
Sângele meu este sângele tău, nenorocitule!
- Aproape l-am pierdut. - Dar nu l-ai pierdut, bine?
Trebuie să te întreb ceva.
Da, sigur.
Ai teste de sarcină?
Eşti sigură?
Atât de sigură cât pot fi, având în vedere circumstanţele.
I-ai spus lui Ellis?
Nu, încă nu. Eu...
Ştiu că nu sunt condiţiile ideale,
dar femeile nasc din totdeauna.
Desigur.
Şi...
nu toate au avut o studentă în anul trei la Medicină pentru a le ajuta.
Vorbeşte cu Ellis, noi trei putem...
Nu pot. Nu vreau să-i spun nimic încă.
- Răsare soarele. - Da, noi vom fi aici.
Fatima, ce se întâmplă?
- Fatima... - Ar trebui să plecăm.
Serios, trebuie să plecăm.
În regulă.
Iisuse!
Chiar ai reuşit.
Ai ucis unul.
Ce facem cu cadavrul?
- Ar trebui să-l ardem. - Nu.
Îl ducem înăuntru.
Spune-mi că glumeşti.
Nu, are dreptate. Asta e şansa noastră să îi studiem.
Îl putem studia, îl putem deschide pentru a vedea ce e la interior.
Nu ştim nici dacă e sigur să atingem chestia asta,
iar tu spui să-l operăm.
Oameni buni...
Kristi...
este decizia ta.
Să-l ducem înăuntru.
Aduc un cearşaf. Putem să-l tragem.
Mersi.
- Aduc nişte beţe. - Ellis.
Vreau să te întorci la casa Colony.
Nu, vreau să rămân.
Dacă fac asta, oamenii vor veni să vadă ce faci.
Iar asta trebuie să rămână un secret.
Măcar până reuşim să-l analizăm.
Kristi, e în regulă să ne întoarcem?
Da, dar tu trebuie s-o iei uşurel.
Vii imediat la mine dacă ai probleme cu respiraţia, bine?
Păstrează pansamentul curat şi uscat şi te consult mai târziu.
- Bine? - Să mergem.
- Da. - Elgin.
Da.
Ce e?
Eşti bine?
Da.
- Ai grijă. - Da. Întotdeauna.
Să mergem.
Oameni buni...
putem să ne oprim puţin şi să discutăm despre asta?
Kenny, ce avem de discutat?
Vrei să duci de bună voie răul în casa ta.
- Înţelegi asta? - Da.
Mai înţeleg şi că nu vom mai avea vreodată o astfel de şansă. Bine?
Bine?
Să mergem.
DIN
Ellis va fi bine?
De unde naiba să ştiu eu?
Mi-am petrecut toată noaptea punând hrana în saramură.
Ce o să faci cu mine?
O să mă bagi în cutie?
Pentru că asta fac în oraş, nu? Asta suntem acum?
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat cu Ellis. Serios. El este...
e un copil bun.
Dar am dreptate în legătură cu cei din autobuz!
Sunt prea mulţi oameni aici.
Şi am văzut câtă mâncare ai adus ieri.
Va trebui luate nişte decizii dificile
şi nimeni de aici nu pare dornic să le ia.
Aş avea grijă cu cine vorbesc despre deciziile dificile.
- Nu intră şi nu iese nimeni. - Am înţeles.
Ce se întâmplă acum?
- Vedem cum se simte Ellis. - Şi apoi?
Doar nu vrei să locuim aici cu cineva care a încercat să ne omoare.
A vrut să ieşim afară în toiul nopţii.
- A vrut să ne scoată... - Da, am auzit.
Te întreb ce ai de gând să faci?
Donna! Dubiţa e aici. Ellis şi Fatima s-au întors.
Îţi promit că sunteţi în siguranţă aici. Vom rezolva asta.
Sunteţi unii dintre noi.
Cu excepţia imbecilului din camera aia, noi avem grijă de oamenii noştri.
În regulă. Haideţi, făceţi-i loc.
Vino încoace. În regulă. Sprijină-te de mine.
În regulă, te ţin eu.
Aşa. Uşurel.
Uşurel.
- Cred că trebuie să le întoarcem. - Nu.
- Dar sunt gata. - Nu sunt gata.
Nu te certa niciodată un bucătar-şef.
I-ai spus secretul meseriei?
- Vreau să-l văd pe Victor azi. - Şi eu.
- Nu cred că e o idee bună. - De ce?
Pot să-l duc eu. Oricum voiam să merg acolo.
Nu merge nimeni la casa Colony.
Jim, cred că se pot duce.
Putem să vorbim afară puţin?
Păstrează-mi nişte clătite, bine?
Ce e?
- Nu ştiu ce e cu tine. - Poftim?
Trebuie să fim o echipă.
Eu am spus că nu se pot duce, iar tu ai spus că da.
Ce vrei să faci?
Vrei să-i închizi în beci?
Acum două zile l-ai
dus pe Ethan să discute cu cea care a încercat să-l omoare.
A fost altceva.
Nu, amândoi am acceptat
că nu-i putem ţine închişi până găsim o cale de a merge acasă.
Vrei să se furişeze? Pentru că asta se va întâmpla.
Aşa ştim unde se duc, că sunt împreună.
Nu vreau ca fiul nostru de şase ani
să-şi petreacă timpul cu un ciudat cu problemele emoţionale
care umblă cu o armă prin oraş.
Stai, stai, nu. Acel ciudat cu probleme emoţionale
i-a salvat viaţa fiicei tale şi pe a mea.
Sau poate că asta vor ei să crezi.
Am auzit o voce la radio.
- De ce nu ţi se pare important? - Pentru că eu cred că greşeşti.
Ştiu că vrei ca toate astea să aibă sens.
Ştiu că vrei să existe o explicaţie raţională,
dar dacă ai fi fost în tunelurile alea şi ai fi văzut ce am văzut eu...
Poate că asta au vrut ei să vezi?
Dumnezeule.
Bine.
Cum o fac?
Cum au...
creat monştrii care ies noaptea?
Pentru că am văzut chestiile alea. De aproape, Jim. Le-am văzut.
Eşti sigur că vocea de la radio...
este răspunsul pentru toate aceste lucruri imposibile?
Te-ai gândit dacă vocea aceea chiar era a unui om?
Bineînţeles că e un om.
- Ce crezi că era? - Nu ştiu.
Iar asta mă sperie foarte tare.
Dar pentru moment, o să mă întorc înăuntru
şi o să mănânc clătite cu copiii mei.
Poţi să ni te alături dacă vrei.
Bine. Ai reuşit?
În regulă.
Bine, deci...
cum facem asta?
Ce-ţi trebuie?
Pare că are un fel de cutie toracică, deci ne trebuie un fierăstrău.
Bine. avem câteva în magazia cu scule de lângă bar.
Şi nişte mănuşi ar fi bune.
În regulă. Kenny, crezi că mama ta are ceva ce am putea folosi?
Kenny?
Aveai viermi sau ceva pe sub piele
şi i-ai transferat în chestia asta, iar acum e moartă.
Da.
Ce s-a întâmplat cu viermii?
Au murit şi ei?
- Ce vrei să... - Scuzaţi-mă.
Mari!
Mari.
Haide, iubito. Îmi pare rău. Vino încoace.
E bine?
E în sevraj.
Putem să...
Am nevoie de mănuşi şi ceva cu care să tai osul.
Nu vreau chestia asta aici mai multe decât e cazul,
aşa că haideţi să terminăm odată, bine?
Vă rog.
Hai să mergem.
Mă duc la magazie.
Salut.
Îmi cer scuze, mă jucam.
E în regulă.
Te pricepi să manevrezi chestia aia.
Era un cadou pentru nepotul meu de ziua lui.
Am zis că dacă tot am dat banii pe ea...
Auzi, eu...
Nu ţi-am mulţumit...
pentru că ai făcut în ziua aia când m-ai ajutat în beci.
Cu plăcere.
Deşi, având în vedere că soţia ta nu era acolo,
pare că ceilalţi doi oameni au murit degeaba.
Te-ai simţit bine spunând asta?
Amice, dispari de aici. Mi-ai mulţumit. Cu plăcere.
Ce mai vrei de la mine?
Ce greutate crezi că poate transporta chestia aia?
Poftim? De ce?
Vino cu mine. Vreau să-ţi arăt ceva.
- Unde? - Aproape. Lângă oraş.
Vrei să te ajut să-ţi găseşti câinele, nu?
Poftim?
Eşti ca un pervers din ăla care stă pe lângă locurile de joacă.
Care e problema ta?
Lasă-mă în pace, bine?
Dacă ţi-aş spune
că drona aia te-ar putea ajunge acasă pentru a-ţi vedea nepotul?
S-au mişcat din nou?
Ce faci aici?
- Am venit să te văd. - Pleacă.
De ce eşti aşa rău cu mine?
Credeam că suntem prieteni.
Suntem prieteni.
Nu pare.
Încerc să te protejez.
Doar că... eşti mai în siguranţă dacă stai departe de mine.
De ce?
Pentru că prietenilor mei de aici li se întâmplă lucruri rele.
Ce rost are să fim prieteni dacă nu putem fi prieteni?
Bine.
Pa.
Portocaliul era uscat.
Poftim?
Cariocile pe care mi le-ai dat. Portocaliul era uscat.
Îmi pare rău.
Am multe măsurători de făcut.
Cred că mă poţi ajuta dacă vrei.
Au nevoie de tine.
Pot să aştepte.
- Du-te. - Aşa.
- O să fiu bine. - Tremuri. Poftim.
Du-te şi fă ce trebuie să faci.
Încearcă să bei nişte apă, bine?
Da.
Mă întorc repede.
- E bine? - Nu prea. Încearcă să doarmă.
Bine.
Dă-mi voie să te ajut cu asta.
Eu...
O să fie bine. Te are pe tine.
Când am cunoscut-o, nu mai consumase de aproape un an.
A muncit foarte mult. Era foarte mândră.
Iar apoi...
am dispărut.
Ascultă...
nu e vina ta.
Nici măcar nu am observat că era în sevraj
pentru că eram fixată pe chestia aia.
Nu. Kenny are dreptate.
Nu ştim ce se va întâmpla odată ce deschidem chestia aia.
Ştiu.
Ţi-e frică?
Da.
Da, şi mie.
Bine.
Da!
Ştii că e un bar, nu? Nu trebuie să baţi la uşă.
Ce faci?
Ai ajuns la momentul potrivit.
Cred că ştiu cum să fac
pentru ca alcoolul să nu mai aibă gust de medicament.
Aveam nevoie de un proiect care să nu fie înspăimântător.
Haide, poţi să mă ajuţi?
Nu, de fapt, voiam să te întreb ceva.
Când m-ai găsit în pădure în ziua aceea,,,
mă rostogoleam pe jos şi ţipam.
Nu ai fost surprins.
De ce?
Îmi place mai mult de tine când nu ţipi la mine.
Haide, Jade. Răspunde-mi la întrebarea asta, te rog.
Soţul tău m-a găsit odată aşa.
Nu ţi-a spus despre asta?
Nu, nu.
Să fiu sincer, nu am fost prea generos cu detaliile.
Dacă îmi aduc aminte exact, m-am ridicat...
i-am spus să dispară şi am fugit.
Ce s-a întâmplat?
Am fost atacat de un soldat din Războiul Civil foarte furios.
Poftim?
Asta e tot ce primeşti.
Dacă vrei mai multe detalii trebuie să mă ajuţi cu asta.
Şi nu ai voie să ţipi la mine.
Deci ai trimis un mesaj de ajutor?
Cineva a răspuns şi nu face nimeni nimic în legătură cu asta?
Da.
Şi crezi că ăsta e un experiment bolnav cu scopul de a...
Ce scop are? Să vadă ce facem?
Astfel de experimente au loc de foarte mult timp.
Iar când afli despre cele care au fost declasificate,
te întrebi ce se întâmplă în spatele uşilor închise.
Doamne sfinte!
- Aici aţi... - Da.
Rahat!
Vino.
Antena este cheia.
Trebuie să înalţ semnalul deasupra copacilor.
De aceea am pus-o pe acoperiş data trecută.
Dacă o fac suficient de uşoară
drona ar putea s-o ridice...
Da, m-am prins, poţi să ridici antena cât de sus vrei, nu?
Radioul e destul de praf.
Nu de radio îmi fac probleme. Pot să mă descurc cu el.
Eşti sigur?
- Crezi că sunt nebun? - Nu cred că eşti nebun.
Rahat, cu tot ce am văzut aici până acum,
eşti prima persoană care are logică, doar că...
mă întreb de ce nu ţi-ai pus singur cea mai evidentă întrebare.
Şi anume?
Crezi că tot ce se întâmplă aici e un experiment, da?
Nu te-ai gândit că unii oameni ar putea face parte din el?
Trebuie să fie aşa. Cum altfel ar putea să-l ţină sub control.
Iisuse, te-a înjunghiat?
Da, situaţia a fost cam intensă pe aici în ultima vreme.
Dar sunteţi amândoi bine?
- Da. - Da.
Serios, suntem bine.
Bine.
Bine, vă las să vă odihniţi.
Mi-e dor de voi.
Şi nouă noua ne e dor de tine.
Eşti oricând binevenită aici.
- Ştii asta, nu? - Da, ştiu.
Şi voi sunteţi oricând bineveniţi la casa Liu.
O să ţinem minte asta.
Scuze.
Pleci aşa repede?
Da, trebuie să mă asigur
că fratele meu nu construieşte o navă spaţială cu Victor.
Atunci ar trebui să pleci.
M-am gândit că vă e foame.
Credeam că avem o criză alimentară.
Suntem în fazele de început a unui deficit minor şi temporar.
- Dar trebuie să-ţi revii. - Donna...
Sunt bine.
Serios, sunt bine.
Dar asta nu ar fi trebuit să se întâmple.
Ar fi trebuit să fi fost acolo.
Îmi pare rău.
Mă bucur că te-ai hotărât să-ţi ceri scuze
pentru că e vina ta ca un adult şi-a pierdut cumpătul şi m-a înjunghiat.
Ştii la ce mă refer, deşteptule.
Ai făcut ce trebuia...
ducându-l la clinică.
Te-ai descurcat bine.
Auzi, Julie?
- Bună - Bună
Trebuie să încetăm să ne mai întâlnim aşa.
Pe verandă.
- Da, exact. - Da.
Ce faci?
Ai spus că dacă am simt nevoia să vorbesc...
Da, da, desigur.
Ai timp pentru o plimbare?
Da.
Asta e tot ce am găsit, aşa că...
Da, sunt bune.
În regulă.
- Cu ce pot să te ajut? - Prinde-mă dacă leşin.
Scuze, o glumă proastă.
Îi voi deschide cămaşa.
Iau eu...
În regulă...
Voi face o incizie pe piept, bine?
Începem.
- Rahat! - E în regulă.
- Cred că am atins un nerv. - Nu. Opreşte-te.
- E în regulă. - Kenny, Iisuse Hristoase!
Opreşte-te!
Nu ar trebui să facem asta.
Ar fi trebuit să-i dăm foc. Nu ar trebui să facem asta.
- Hei! - Eşti nebun!
- Hei, hei! - Mă descurc.
Mă descurc.
Kenny.
Kenny, opreşte-te!
Opreşte-te naibii! Chiar o să pleci acum?
Nu ar fi trebuit să ducem chestia aia înăuntru.
E mort, ce ne poate face?
Nu-mi fac griji pentru monstru.
Kristi, îmi fac griji pentru chestia aia care l-a ucis.
Boyd a adus ceva cu el. Avea viermi care îi umblau pe sub piele.
I-a băgat în cea mai înspăimântătoare chestie pe care am văzut-o vreodată,
iar acum chestia aia e moară.
Dar exact de aceea trebuie...
Orice a adus Boyd este ca o otravă pentru chestiile alea,
iar acum este în sângele lui.
Ne-am putea folosi de asta ca să ripostăm.
Sau te-ar putea ucide
în momentul în care deschizi aia, cum de nu înţelegi?
Bine, sunt dispusă să-mi asum acest risc.
Kenny, tot ce fac aici este să repar lucrurile stricate.
În sfârşit, asta e o şansă să...
Da, şi mi-e frică, sunt îngrozită
şi de aceea am nevoie de tine acolo cu mine.
Nu pot să fac asta fără...
Suntem împreună în asta, ai uitat? Noi doi.
Nu.
Nu, nu suntem.
Nu mai suntem.
Faci mişto de mine?
Nu, eu... Nu asta... Vreau să spun...
Uite, e în regulă.
E în regulă.
Mă bucur că e aici.
Sincer, chiar mă bucur. Eu...
Kristi,
te iubesc.
Nu îmi doresc decât ca tu să fii fericită.
Dar nu pot să merg acolo şi să văd
cum faci ceva ce te-ar putea omorî. Pur şi simplu... nu pot.
Nu pot.
Îmi pare rău.
Kristi?
Nu.
Nu, nu, nu.
Kristi! Kristi!
Eşti bine?
- Unde e? - Poftim?
Cadavrul! Nenorocitul de cadavru!
Fugi.
Marielle, fugi!
- Bună, Donna. - Bună.
Eşti bine?
Tot mor plantele.
E ca şi cum ar creşte în pământ otrăvit.
- Tot ce şi-a dorit Boyd... - Sunt însărcinată.
Scumpo, asta este...
Aş fi vrut să-i văd faţa lui Ellis când a aflat că va fi tată.
Nu i-am spus încă.
- Nu el este... - Bineînţeles că el este.
Donna, mi s-a spus că nu pot să fac copii.
Ce se întâmplă acum este imposibil din punct de vedere medical.
Şi singurul lucru la care mă pot gândi...
este...
dacă locul ăsta încearcă să mă tortureze?
Să râdă de mine?
Precum chestiile alea care ies noaptea.
Felul în care zâmbesc la noi... Dacă asta este...
Ce se întâmplă?
Stau aici şi mă gândesc că asta e tot,
tot ce am crezut că ştiu despre locul ăsta...
Am văzut
atât de multe rahaturi incredibile în locul ăsta.
Drumuri care nu duc nicăieri,
monştri care ies din întuneric.
După spusele lui Boyd,
există nişte copaci malefici care te închid în temniţe.
Nu întreba.
Ideea este că...
am văzut multe rahaturi imposibile aici
încât presupunem că orice lucru imposibil care se întâmplă aici e rău.
Dar uită-te la tine.
Scumpo, ţi-ai întâlnit iubirea vieţii tale
în mijlocul celui mai mare coşmar aş tău.
O să ai un copil după ce ţi s-a spus că nu poţi face copii.
Mie asta mi se pare destul de imposibil.
Donna, e imposibil.
O să stai aici şi o să-mi spui că după toate lucrurile pe care le-ai văzut,
nu poţi să crezi că poate avea loc un miracol?
Pentru că miracolul este cealaltă faţă a unui coşmar.
Dacă te înşeli?
Eu te întreb altceva?
Dacă am dreptate?
Aşa. Mai întâi a fost tipul care a fost zdrobit în pivniţă.
Era îndesat în dulapul acela uriaş din spate.
Iar apoi...
apoi au fost soldaţii din Războiul Civil. Apoi, în noaptea aceea, Christopher,
care a fost cel mai înfiorător lucru pe care l-am trăit în viaţa mea.
Stai puţin. Christopher?
Da.
Christopher e tipul care ţine jurnalul.
Îl vezi pe puştiul din spate?
Da, acela este Victor.
Te-ai prins mult mai repede decât mine.
Din, deci...
Ceea ce vezi tu este diferit de fiecare dată?
În afară de simbol, De ce, tu ce vezi?
Doar nişte copii.
Nişte copii mici?
Da, dar...
Da, dar sunt al naibii de înfricoşători.
Am crezut că-mi pierd minţile sau că sunt pedepsită.
Pedepsită pentru ce?
Păi...
fiul meu, Thomas, avea câteva luni când a murit, deci...
Ştii tu.
Rahat.
Dumnezeule, îmi pare rău.
Vestea bună este că nu eşti pedepsită.
Poate e doar un loc nenorocit
în care se întâmplă rahaturi înfricoşătoare.
Şi nu există nicio explicaţie pentru asta.
Da.
Mă duc acasă.
Îi mulţumesc pentru ajutor.
Aşteaptă. Acesta este simbolul despre care tot vorbeai?
Da, cartea cu nebunii ale lui Christopher.
Am văzut asta.
- Da? Ca o viziune? - Nu.
Nu, pe pereţii tunelurilor.
Poftim?
Ce tuneluri?
De câte ori trebuie să facem asta?
De multe ori.
Trebuie să fim exacţi. Trebuie să fim siguri.
Le cad frunzele.
Poftim?
Copacii.
Şi?
- Se întâmplă în fiecare an. - Nu şi aici.
Aici este mereu la fel.
E rău că le cad frunzele?
Când lucrurile se schimbă pe aici, de obicei e rău.
Dacă nu s-a mai întâmplat vreodată poate e un lucru bun.
Aproape am terminat.
Aşa.
În regulă.
- Trebuie să scoatem sternul. - Super.
Ce e?
- În regulă, la trei. - Bine.
Ţine-l bine, da? Unu...
doi, trei!
Ce naiba?
Ce s-a întâmplat? Ce e?
Este uman.
Adică a fost. Are exact aceeaşi anatomie.
Are plămâni, inimă, ficat.
Dar sunt uscate.
Deshidratate. Sunt ca nişte chestii pe care le vezi la muzeu.
Linişteşte-te. Vorbeşte cu mine.
Ar fi trebuit să fie în sânge.
"Sângele meu, e sângele tău," asta i-ai spus, nu?
Da, dar poate sângele lor este diferit de sângele nostru.
Chestia asta este complet uscată pe interior.
Nu sunt fluide, nu este limfă, nu este nimic ce am putea...
- E în regulă. - Nu, nu e în regulă.
Asta a fost şansa noastră.
Toate astea ne-ar fi putut fi de folos.
Trebuie să fie ceva.
Trebuie să fie ceva aici.
În regulă, ai grijă.
Nenorocitul dracului!
- Opreşte-te! - Du-te dracului! Du-te dracului!
- Nenorocitule! - Kristi, opreşte-te.
Kristi, opreşte-te! Bine... Kristi!
Opreşte-te!
Ce e aia? Ce e chestia aia?
Aia e vezica biliară.
Aia e...
- Aia e fierea. - Aia e fierea.
E bine, nu? E lichid. E ceva ce am putea folosi, nu?
Da. Poate. E ceva.
Poate? Chiar este ceva!
- Fierea e ceva? - Fierea e ceva.
Adu-mi ceva în care s-o colectăm.
Te-ai descurcat bine. Te-ai descurcat grozav.
Stai puţin, cum adică l-a omorât?
Îţi spun, a ieşit afară şi a făcut ceva,
iar chestia aia a început să ţipe.
Când am ieşit afară azi dimineaţă era mort.
Iisuse!
Nu poţi spune nimănui. Nici măcar părinţilor tăi.
- De ce? - Nu ştiu.
Boyd a spus că nu vrea să ştie nimeni încă
şi nu vreau să se supere mine, aşa că te rog.
Bine, nu spun nimic, promit.
Ăsta e un lucru bun.
Dacă îi putem răni, îi putem ucide.
Toţi cei de aici vor fi mai în siguranţă.
- Ştiu. - Atunci de ce eşti supărat?
Ştii visul acela pe care l-am avut?
În autobuz?
Da.
Nu pot să scap de acest sentiment,
ca şi cum ar trebui să-mi aduc aminte de ce va.
Ceva ce...
Când am văzut chestia aia zăcând acolo în praf...
a fost ca şi cum...
era acolo, iar eu...
Chiar înainte să-mi pot mişca capul a dispărut, şi eu...
Nu ştiu dacă ce trebuie să-mi amintesc este real sau...
sau mintea mea este atât de praf încât...
Nu! Nu.
Totul aici este o nebunie.
Înţeleg.
Locul acesta este...
Imediat cum începi să te gândeşti că...
"Poate azi nu o să înnebunesc."
apare ceva şi ţine-te bine.
Cu toţii trecem prin asta.
Tu pari a fi destul de cerebrală.
Serios?
Înseamnă că tu eşti într-o formă foarte nasoală.
Am un truc pentru zilele în care lucrurile mă apasă cu adevărat.
Care e?
Umplu cada cu apă
şi mă scufund până când apa îmi ajunge la nivelul urechilor.
Sunetule ca şi cum...
aş fi pe malul oceanului.
Stau acolo o vreme şi respir adânc.
E liniştitor.
Eu nu fac baie în cadă.
Bine, atunci nu ştiu cum te pot ajuta.
- Bună. - Bună.
Am acceptat că nu mă voi mai simţi vreodată confortabil.
Eşti bine?
Da.
Tu eşti bine?
Da.
Sunt bine.
Trebuie să-ţi spun ceva.
O zi importantă.
Da, a fost.
Chiar crezi că injectându-i cu chestia aia îi vei omorî?
Sincer, habar nu am,
dar e cea mai bună şansă pe care o avem.
Cum vom testa asta?
Uite ce e.
Hai să lăsăm problema asta pentru mâine.
Ar trebui să mă duc acasă.
Spune-i lui Kristi...
Ştii tu.
Da, bine.
Auzi, Kenny.
Auzi.
Dacă vrei insigna aia înapoi...
Ne mai vedem.
Da.
Cum a mers?
Nu ştiu încă.
- Cred că vom afla. - Bine.
Cum te simţi?
- Am visat urât. - Vai, nu.
Despre ce a fost?
Chestia aia din beci...
a înviat şi...
cred că era o cutiuţă muzicală.
Prietenul tău, Boyd îmi provoacă coşmaruri.
O să vorbesc cu el despre asta.
O să fiu bine.
Nu trebuie să-ţi faci griji pentru mine.
Sincronizare WEB-DL: SubSync