Din episoadele anterioare...
Trebuie să intrăm. Vom fi în siguranţă acolo.
Voi fi în spatele tău.
Rahat!
- De ce ai ţipat aşa? - Am visat urât.
Mama ta are nevoie de tine. du-te şi adu ajutoare.
Tată!
Julie!
- Donna, nu! - Donna!
- Intraţi naibii în restaurant. - Opreşte-te!
- Intraţi în restaurant! Înăuntru! - Nu putem să-i abandonăm.
Târfa asta ne-a împiedicat să ajungem acasă.
Habar nu ai ce faci.
În tot acest timp ai fost la nici două ore distanţă,
cu aceşti oameni.
Nu este ceea ce crezi.
Nu mai zâmbi!
O să te simţi mai bine dacă ieşi afară.
- Nu mai pot să fac asta. - Ştiu.
Nu ar trebui să faci asta.
Lui Victor nu i-ar fi plăcut.
De fiecare dată când văd ceva ciudat, văd asta. Acest simbol.
Nu este sigur aici. Aici dorm ei.
Haide, Victor. Repede!
Poate asta o să fie o poveste
pe care o spui la o petrecere şi va fi amuzant şi...
- E cineva acolo? - Vă rugăm, ajutaţi-ne. Eram în autobuz.
Te-ai gândit vreodată că poate Abby avea dreptate?
Dacă toate astea nu sunt decât un vis?
Sângele meu este sângele tău acum.
Cum adică s-a prăbuşit. Ce casă s-a prăbuşit?
Cea de lângă restaurant.
- Dumnezeule! - Tabitha!
Deci te-a împins într-un copac...
- Iar apoi tu... - Eu... apoi eram în altă parte.
Deci tu... spui că te-ai teleportat?
Nu, eu... Poate. Nu ştiu.
Când o spui aşa pare o nebunie.
Tată, unde e Sara?
Nu ştiu. A spus că era în spatele meu.
- Crezi că trăieşte? - Nu ştiu.
Uite, vreau să-mi explici ce s-a întâmplat, bine?
Ai intrat într-un copac, iar apoi ce s-a întâmplat?
Apoi am ajuns aici.
Cum?
Am avut noroc şi am găsit drumul. Eu...
Ştii ceva? Dacă nu vrei să-mi spui, spune-mi că nu vrei să-mi spui.
- Eu... - Nu.
Tată, ai spus că vei găsi răspunsuri.
Ai spus că vei merge acolo
şi vei găsi răspunsuri sau drumul spre casă. Asta ai spus.
Dar acum suntem exact unde am început.
Ce se întâmplă aici?
Ellis...
Vorbeşte cu mine. Ce s-a întâmplat?
Ce se întâmplă, fiule?
Fatima.
Ea...
Aseară a fost rău. Foarte rău, tată.
Simt că oamenii care reuşesc aici...
reuşesc pentru că...
pentru că o parte din ei vrea să reziste.
Sigur.
Şi cred că...
Aseară, am văzut că ea...
nu mai rezistă mult.
Înţeleg. Bine.
Uită-te la mine.
Tu trebuie să fii.
Bine?
Tu trebuie să fii acea bucată din ea pe care locul ăsta nu i-o poate lua.
Aşa vom trece de asta, bine?
Chiar dacă ne pierdem direcţia, ne ţinem unul de celălalt
şi încercăm până ajungem acasă.
- Până ajungem acasă. - Exact.
Locul acesta nu va câştiga, ai înţeles?
Bine. Vino încoace.
Vino.
În regulă.
Bine.
Mă duc să-l ajut pe Kenny să verifice capcanele pentru animale şi...
Lasă pe altcineva să se ocupe de asta. Du-te la Fatima.
Păi, eu... mă gândeam că dacă tot sunt acolo
aş putea să-i culeg nişte flori.
- Bine. Bine, omule. - Da.
Ştii ce? Ar trebui să te gândeşti să-i dai alt inel.
Sârma aia...
Poţi mai mult de atât.
Nu?
Mă bucur că te-ai întors, tată.
Da.
DIN
Gata. Bine. Te descurci grozav.
Eşti bine. Respiră.
O s-o tai aici, bine? În regulă.
Aşa. Încearcă să păstrezi pansamentul uscat, bine?
Da.
Probabil le vom putea scoate peste o săptămână sau două.
- Deci am terminat? - Nu.
Ai trei coaste rupte şi probabil un plămân învineţit.
Nu aş spune că eşti chiar bine, în regulă?
- Eşti bine, tată? - Da, amice.
Doar mă odihnesc.
Cum te simţi? Am auzit că şi tu ai avut o noapte dificilă.
A fost într-o misiune cu Victor.
Sunt bine.
Ideea este că ai avut noroc.
Nu face nimic ca să-ţi înrăutăţeşti starea, bine?
- Bine. - Vin mai târziu să te verific.
- În regulă. - Mulţumesc.
Copii, puteţi să mă lăsaţi puţin cu mama?
Da, desigur.
Donna a spus că putem sta la casa Colony,
dar în niciun caz nu duc copiii acolo.
Hei.
Am crezut că ai murit.
- Îmi pare rău - Am crezut că...
Ştiu, îmi pare rău.
- Nu pot să te pierd. - Nu.
Jim, firele nu sunt legate la nimic.
Poftim?
Da, doar atârnă din tavan.
Cum poate să fie electricitate dacă firele nu sunt conectate la nimic?
Tabitha, avem multe de discutat.
Cum se simt copiii?
Nu ştiu.
Îi voi duce la restaurant
să le dau ceva de mâncare. Nu ştiu când au mâncat.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Nu mă asculţi.
Nu, te ascult, şi îţi spun să te duci naibii.
Crezi că după ce s-a întâmplat aseară o să am încredere în voi?
Asta nu o să te ajute împotriva chestiilor alea care ies noaptea.
Nu faci decât să sperii pe toată lumea de aici.
Nu, dar e în regulă ca tu să tragi în anvelope?
Pentru că asta îi calmează pe oameni.
- Eşti un... - Donna, ce se întâmplă aici?
- Ce se întâmplă, Donna? - Tu cine naiba eşti?
Boyd Stevens.
Eu sunt şeriful.
Credeam că tipul ăla asiatic este şeriful.
Avem o mică neînţelegere în privinţa armelor de foc.
rezidenţii nu au voie cu arme de foc. Asta e regula.
- Şi cine a făcut regula asta? - Eu..
Ei bine... regulile se schimbă.
Nu, mă ocup eu. Aşteaptă.
Uite ce e, înţeleg. Înţeleg că situaţia asta e înspăimântătoare, bine?
Dar am avut o săptămână ciudată, aşa că nu mai am răbdare.
Nu-ţi plac regulile? Foarte bine.
Ia-ţi puşca şi du-te să locuieşti în pădure
şi fă-ţi ce reguli vrei tu. Să vedem cât o să dureze asta.
Acum,
dacă vrei un acoperiş deasupra capului când vor veni chestiile alea la noapte,
lasă puşca jos şi ascult-o pe doamna.
Asta e o alegere bună.
Ascultaţi...
vom avea...
timp să vorbim, bine? Să vă răspundem la întrebări.
- Trebuie să ştiţi... - Idiotule.
... Că suntem cu toţii în asta.
Şi singura cale de a trece peste asta este împreună.
Duceţi-i la casă.
Haideţi!
- Mai vrei? - Nu, mulţumesc.
Bine, vino.
În regulă. Poftim.
Scumpo, trebuie să mănânci ceva.
Nu-mi e foame.
Mănâncă asta, Jules. E foarte bună.
Putem să mergem să-l vedem pe Victor?
- Mamă? - Da?
Putem să mergem să-l vedem pe Victor?
Nu, scumpule, nu acum. A avut câteva zile dificile.
- Sper că nu e supărat pe mine. - De ce să fie supărat pe tine?
Eu şi Jade am fost în camera lui.
A spus că vrea să caute indicii pentru a ne ajuta să mergem acasă.
I-am spus că lui Victor nu i-ar plăcea.
Vom putea să ne recuperăm lucrurile?
Norman e acolo jos.
Nu cred, scumpule.
Mănâncă, bine?
- Unde te duci? - Mă întorc imediat.
Pot să vorbesc cu tine o secundă?
Da.
- Vrei nişte ceai? - Nu, mulţumesc. E în regulă.
Ştiu că tu supraveghezi o mulţime dintre proviziile din oraş
şi mă întrebam dacă pot să arunc o privire în magazie.
Tot ce aveam era în casa aia.
Nu avem provizii sau haine sau...
Veniţi să staţi la noi.
Bine? Mamele se ajută între ele.
Mulţumesc. Mulţumesc din suflet.
- Ai auzit despre logodnica lui Kristi? - Am auzit.
Nu cred că s-a mai întâmplat aşa ceva vreodată.
Deci... cum stăm cu proviziile?
Nu prea bine.
Furtuna ne-a distrus jumătate din culturi.
Va trebui să raţionalizăm mâncarea cu atâţia oameni noi.
Şoferiţa a spus că erau 25 de oameni în autobuz,
dar după ce i-am numărat pe cei din restaurant şi cadavrele,
avem doar 22.
Un autobuz plin cu oameni speriaţi, iar eu am tras cu puşca.
O să pierdem oameni orice ar fi. Aşa că hai...
să ne concentrăm pe cei pe care i-ai salvat.
O să-mi spui ce s-a întâmplat acolo?
Mai e una aici. În regulă.
În regulă.
La naiba!
Rahat!
Poţi s-o recuperezi pe aia?
Nu, este...
Nu găsesc...
Ai putea să termini cu florile şi să mă ajuţi?
Ascultă, omule, eu...
Ştiu că probabil eşti întors pe dos de toată chestia asta cu Kristi.
Lasă.o baltă. E în regulă.
Trebuie să fie o tijă care sprijină capcanele.
- Doar că nu... - Bine.
Probabil am pus-o...
Ce naiba e asta?
Rahat.
Iisuse!
Trebuie s-o duce în oraş s-o înmormântăm.
De ce ar face asta?
Lasă naibii florile jos şi ajută-mă.
În regulă, este...
Uite, este prinsă de copac, deci...
Adu-o Kristi.
- Acum - Da.
Repede!
Ajută-mă...
te rog.
- Ajută-mă. - Da. E în regulă.
Nu.
- Nu. - Mă bucur că eşti bine.
- Poftim? - Am spus că mă bucur că eşti bine.
Am pierdut mulţi oameni şi îmi făceam griji că...
- Cine a fost în camera mea? - Poftim?
Cineva a fost în camera mea şi a luat ceva.
Cred că l-am văzut pe Jade şi pe băiatul lui Matthews aseară aici, dar...
Scuză-mă.
Ce e?
- Te-ai întors. Dumnezeule, e grozav! - Ăia e a mea.
- Dă-mi-o înapoi. - Da.
- Îmi pare rău... - Dă-mi-o înapoi!
Mă gândeam că aş putea cânta puţin la ea, iar apoi...
- Dă-mi-o înapoi! - Bine, în regulă.
Calmează-te, omule. Poftim.
Aia e camera mea.
- Nu intra în camera mea. - Bine.
Stai! Aşteaptă!
Aşteaptă!
Îmi pare rău, bine? Nu ar fi trebuit să intru în camera ta.
Am crezut că eşti mort. Te-am căutat peste tot.
Văd un simbol care apare mereu.
Văd lucruri care nu există, dar de fiecare dată acolo e un simbol,
iar asta e o carte pe care mi-a dat-o mama lui Kenny.
Cineva a desenat acelaşi simbol şi e o poză...
Poţi te rog, să te opreşti?
Uită-te la asta.
Trebuie să existe un motiv pentru care văd asta peste tot.
Uite, tipul ăsta...
probabil l-a văzut şi el.
Şi uite! Acolo, în spate.
Tu eşti, nu?
Poate într-un mod ciudat,
asta ar putea fi cheia pentru a pleca de aici.
Adică, Iisuse, în tot acest timp...
Tu nu vrei să mergi acasă?
Nu ar fi trebuit să iei asta. Nu e a ta. Stai departe de mine.
Să ţi-o trag şi ţie!
Aşteaptă...
Rahat!
Da, vopseaua s-a estompat.
În primele săptămâni aici o luam cu mine peste tot.
O ţineam în mână când dormeam.
Probabil îmi transpirau palmele.
Eu...
Îmi place cum te-ai vopsit.
Îţi stă bine.
Eu...
Ştiu că sunt multe de digerat,
dar putem trece prin asta împreună.
- Auzi... Scuze. - Nu, e în regulă.
E în regulă, dar că...
Poate...
poate ar trebui să stau cu ceilalţi oameni din autobuz.
Au murit oameni aseară, iar aia este piatra pe care ţi-am pictat-o eu,
şi stă acolo aşa cum stătea pe noptiera ta de acasă,
iar tu te comporţi de parcă totul este...
Am nevoie...
am nevoie de timp.
Kristi! Eşti aici?
E o urgenţă!
- Vin - Kristi.
- Da. Grozav. - Ce e?
- Avem nevoie de ajutorul tău. Acum. - În regulă. Da.
- Ce se întâmplă? - Trebuie să plec.
Primit că vorbim când mă întorc, bine?
Eu... te iubesc.
- Nu face nimic până când... - Kristi...
Trebuie să plec.
- Îmi pare rău. - Haide.
Nu doare.
E ciudat, nu? De ce nu doare?
Mai eşti aici?
Da.
Da, sunt aici.
Cum te cheamă?
Ellis.
Mişto nume.
- Eu sunt Kelly. - Bună, Kelly.
Unde suntem?
Suntem...
suntem în pădure.
Lângă oraş.
În pădure?
Cum...
Dumnezeule!
Eram în hambar.
Au intrat oamenii ăia şi...
Brian ţipa...
- E în regulă. - Nu.
Nu.
Nu înţelegi. Ei...
Ne-au târt afară. Ei...
m-au obligat să mă uit.
Au spus că vor să se joace cu mine.
- Ce... ce naiba? - Hei.
În regulă, doctoriţa e aici.
Va avea ea grijă de tine, bine?
Bună.
Eu sunt Kristi.
- O să arunc o privire, bine? - Bine.
Este grav?
E grav.
- Dumnezeule! - Hei.
- E grav. - Auzi...
Apucă-mă de mână. Strânge-mă cât de tare vrei,
iar eu o să arunc o privire. Strânge-mă.
Strânge-mă. Bine.
Te întrerup?
O căutam pe doctoriţă. Cred că o cheamă Kristi?
A trebuit să plece.
Pot...
pot să te ajut eu cu ceva?
Tu eşti tipul care a fost blocat sub casă.
Da.
Băiatul din autobuz care a rămas blocat cu tine...
Stătea lângă mine.
Te las să te întorci la...
Unde mergeaţi?
Erai în autobuz.
Unde mergeai?
La hipodrom.
Voiam să pariez pe cai.
Am vizitat hipodromuri în toată ţara.
Era o cursă charter?
Nu ştiu. Era un autobuz.
Avea roţi şi uşă şi a trebuit să cumpăr bilete.
Ce ai în poşetă?
Pui multe întrebări.
Mai am una singură...
Dumnezeule!
Avem nevoie de ajutor aici.
Trebuia să fii în pat.
- Tu cine naiba eşti? - Mă cheamă Marielle. Sunt asistentă.
- Hai să te ridicăm de aici, bine? - Da. Haide.
În regulă, haide.
Te doare.
Mă duc să văd dacă găsesc o aspirină sau ceva.
- Stau eu cu el. - Mulţumesc.
Eşti bine?
Îţi dai seama?
Să ajungi într-un astfel de loc şi să-ţi găseşti logodnica aici?
Ce ai spus?
Kristi şi Marielle. Sunt logodite.
- Ce eşti tu? - Interpusul tău.
E ceva ce facem în mod normal în prima noapte,
dar lucrurile au decurs puţin diferit de data asta, aşa că...
dacă ai întrebări
sau dacă pot face ceva pentru a te ajuta...
De cât timp eşti aici?
Tocmai s-a împlinit un an.
Am fost...
eşti bine?
Este o apă în apropiere? Un lac sau o baltă?
da, există un loc în apropiere căruia îi spunem Brundles.
Pot să-l văd?
Acesta este.
Este cel mai apropiat lucru de ceea ce numim distracţie normală.
De ce îi spuneţi Brundles?
Aşa i se spunea când am ajuns aici.
- De unde ai ştiut despre... - L-am văzut.
Tu eşti cel din autobuz care a visat?
Da, uneori mi se întâmplă asta.
Oamenii au tot felul de reacţii ciudate la acest loc.
Vise,
coşmaruri, premoniţii ciudate.
Dar nu ştim de ce sau ce înseamnă.
De ce li se întâmplă unor oameni, iar altora nu.
Era o fată, Nadia,
că locul ăsta ne vorbeşte,
dar că doar unii dintre noi ascultăm cu atenţie pentru a-l auzi.
- Dar a fost cineva... - Da.
Oamenii sunt obsedaţi de astfel de lucruri,
le compară şi le analizează.
Nu ne-a spus nimic din ceea ce ştiam.
Şi anume?
Că suntem blocaţi.
Şi nimeni nu ne spune de ce.
Deci?
Chiar şi într-un spital, operaţia ar dura 15 ore.
Dar vorbeşte. Adică stă acolo şi vorbeşte.
- Da, ştiu. - Cât timp poate să stea aici?
Ar putea fi ore. Ar putea fi zile. Eu...
Nu suferă acum, dar nu ştiu cât va dura asta.
Chestiile alea... se vor întoarce la noapte.
- Deci trebuie s-o scoatem de aici. - Nu cred că înţelegi.
E un miracol că încă mai trăieşte.
Şi atunci ce facem?
Cum o...
Cum facem? Ai ceva în geanta ta care ne-ar...
Nu, nimic care să fie suficient de puternic.
Trebuie să scoatem tija.
Bine, va fi...
Va fi dureros?
Nu ştiu.
Mai este...
mai este o opţiune.
Nu.
Nu vreau să-şi trăiască ultimele moment cu un pistol la cap, bine?
Kristi?
Bună.
Sunt aici.
Nu sunt bine, nu?
Nu.
Nu, nu eşti.
O să mor?
Da.
Ăsta e pentru tata.
Mamă, are o mare găură în el.
Şi? Dacă îi vine, e în regulă.
Ca asta. E perfectă.
Cum se face că Ethan îşi petrece ziua
căutând jucării cu dna Liu, iar eu trebuie să fac asta?
Scumpo, îmi pare rău, vrei să te joci şi tu cu jucăriile?
Haide, Julie, asta înseamnă să fiu un adult.
Uită-te la asta. Probeaz-o.
E foarte ciudat.
Toate astea au aparţinut oamenilor care...
Ce?
Ne e cu nimic diferit faţă de un magazin second hand.
- Este puţin diferit. - Îţi vine. Perfect.
Deci locuim cu Kenny şi cu mama lui acum? Şi Jade?
Doar pentru moment,
până când îşi revine tatăl tău şi putem începe să căutăm...
Mamă? Mamă, ce s-a întâmplat?
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Mamă, ce s-a întâmplat? Ce e?
Nu ştiu. Nimic. Hai să mergem acasă.
- Poftim? - Hai să mergem acasă.
- Bine. - Haide.
Bună, iubito.
M-am întors mai repede decât am crezut.
Călătoria aia mare despre care ţi-am spus...
nu a mers aşa cum am planificat.
Dar am nişte veşti.
Cineva se căsătoreşte.
Poate ştiai asta deja.
Sau poate...
poate că nimic din toate astea nu este adevărat.
Este...
poate că tu şi Ellis staţi lângă un pat de spital
aşteptând ca eu să deschid ochii.
Deschide ochii!
Cum e posibil să...
Cum poate şti un om legat cu nişte lanţuri de un perete ireal, numele tău?
Cum poate fi real aşa ceva?
Asta... cum...
Mamă, ce s-a întâmplat acolo?
Nimic. Sunt bine.
- Mamă! - Ce e?
Sunt bine.
Du astea sus, te rog.
Mamă, vorbeşte cu mine.
Ştii la ce m-am gândit în noaptea aceea pe care am petrecut-o în restaurant?
La cum voi avea grijă de Ethan de una singură.
Pentru că am crezut că aţi murit.
Aşteptam acolo ca chestiile alea să-l găsească pe tata şi să-l sfâşie.
Deci nu-mi spune că eşti bine şi că nu s-a întâmplat nimic.
Da, am văzut ceva.
Ceva ce nu era acolo.
Nu e prima oară când se întâmplă asta.
Ce vrei să spui?
După ce a murit Thomas,
timp de câteva luni,
încă îl mai auzeam plângând.
Uneori, intram în camera lui...
şi îl vedeam acolo.
Doar o clipă. Mereu mă liniştea asta.
Era ca şi cum îmi spunea că era în regulă.
Deci asta s-a întâmplat mai devreme? L-ai văzut pe Thomas?
Nu.
Nu, acum...
acum a fost diferit.
Am văzut doi copii.
Stăteau în mijlocul străzii şi se uitau la mine.
- Dar asta... - Ce e?
Nu m-au făcut să mă simt liniştită.
Ellis mai este acolo?
Bună.
Da, încă sunt aici.
Cine este celălalt băiat?
El este Kenny. Ajutorul de şerif.
Bună, Kenny.
Bună.
Sunteţi foarte drăguţi cu toţii.
Poţi să-mi dai telefonul, te rog?
Trebuie s-o sun pe mama. Trebuie să-i spun...
Da, telefoanele nu funcţionează aici.
Dar îi putem scrie un bilet. Am nişte hârtie în geantă.
Poţi să spui ce vrei să-i zici şi scriem noi, bine?
O să te asiguri că-l va primi?
Da.
Cred că e în regulă aşa.
Când eşti pregătită.
Spune-i...
spune-i că o iubesc
şi că-mi pare rău că nu am îmbrăţişat-o.
A vrut o îmbrăţişare, dar eram supărată când am plecat, aşa că...
A fost o prostie.
Ne-am certat din cauza lui Brian
şi eu...
nu am vrut s-o îmbrăţişez, aşa că spune-i că-mi pare rău.
Şi...
Ce e asta?
Kelly, ce s-a întâmplat?
- Auziţi? Este... - Kelly.
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
Cu cât aşteptăm mai mult, cu atât va suferi mai mult. Trebuie...
- Bine, o fac eu. - Este datoria mea.
Alo!
Hei!
- Aşteaptă! - Am auzit ţipetele.
Ea...
ea este din autobuz.
Au lăsat-o aşa.
Kristi, Kenny.
Veniţi.
- Mergeţi înapoi în oraş. - Poftim?
- Nu e nevoie de voi aici. - Cu tot respectul, şerifule...
Kristi, nu te-am întrebat.
Nu plec, bine?
Eu...
- Doamne! Mă doare. - Cum o cheamă?
Kelly.
- Bună, Kelly. - Nu pot... sunt...
- Nu. - Bine.
Strânge-mă de mână.
În regulă.
E în regulă, Kelly. Strânge. Te rog.
Strânge-mă în continuare.
Marielle?
Bună.
E totul în regulă.
Te rog, rămâi.
Kristi...
- Iubito, ce... - Am nevoie să rămâi.
Bine.
Vino încoace.
E în regulă.
Bine.
O să...
o să mă duc la biserică.
I-am spus Donnei că mă uit prin lucrurile părintelui Khatri
să văd dacă găsesc ceva să citim la slujbă.
Da, deci...
Kenny!
Da?
Chestiile alea...
ele au făcut asta.
Bună.
Te-am căutat.
Îmi pare rău, am fost...
Promite-mi că nu va fi mereu aşa.
Poţi să minţi dacă vrei, dar te rog...
promite-mi.
Hai să ne căsătorim.
- Poftim? - Ştiu că am spus că vom aştepta.
Şi că o vom face când ne întoarcem acasă, dar eu...
Ştii ceva? Nu vreau să aştept.
Nu vreau ca locul acesta să decidă când să fim fericiţi.
Hai s-o facem.
Hai să ne căsătorim.
Bine.
Bine?
Ne căsătorim.
În regulă.
Ne căsătorim.
Bună. E de la dna Liu?
Era în magazie.
Mi-a spus că pot să-l iau.
Este puzzle.
E foarte tare.
Vreau să vorbesc cu tine despre ceva.
Ştiu că-ţi place să priveşti totul ca o provocare sau o aventură.
- Dar vreau să înţelegi... - Ştiu că e periculos aici.
Ştiu că lucrurile nu sunt închipuite
şi promit că voi avea grijă.
Bine.
Hei!
Cred că m-am prins.
Tare, nu?
- Dumnezeule! Ridică-te! - Ce s-a întâmplat?
- Ridică-te! Haide! - Ce s-a întâmplat?
Intră.
Rahat!
- Bună. - Bună.
Se pare că şi tu ai o zi de rahat.
Da.
În pădure era o fată din autobuz. Kelly.
Chestiile alea au dus-o acolo
şi au luat o tijă metalică de la capcane...
I-au băgat-o în cap şi au prins-o de un copac.
Fata era în viaţă.
- A trebuit s-o... - Da.
Îmi pare rău, Boyd.
Ellis a spus că era cu iubitul ei, Brian.
Chestiile alea l-au prins.
A spus că...
au obligat-o să privească ce i-au făcut.
Iisuse Hristoase!
Ce e ciudat...
În prima mea misiune în Irak am fost...
Mă întorceam cu câţiva tipi din unitatea mea la centrul de comandă.
Am trecut peste un dispozitiv exploziv improvizat.
Eram un jeep standard.
Explozia l-a sfârtecat.
Primii doi băieţi au murit pe loc.
Era un puşti din Wisconsin.
Îi spuneam "Smuckers" pentru că îi plăceau jeleurile.
În fine, şrapnelul a trecut...
direct prin el.
A murit în braţele mele.
Plângea.
Implora.
A fost prima oară când am văzut pe cineva murind.
Caporal Brian Kelly.
Ce spui de asta?
Asta este...
asta e o coincidenţă prea mare, nu crezi?
Brian... Kelly.
- Boyd, asta e... - Nu. Am ucis un copil.
Şi în loc să plâng, stau aici
şi încerc să-mi dau seama cum poate fi real.
Boyd.
Ce s-a întâmplat în pădure?
Trebuie să plec.
Nu, nu poţi să vii aici,
să-mi spui rahaturile astea şi să pleci.
Nu vrei să-mi spui? Bine.
- Vorbim când ai chef. - Bine.
Trebuie să ştiu că eşti bine.
Am încercat să fac ceea ce faci tu, bine?
Şi au murit oameni din cauza mea.
- Donna... - Nu am nevoie să mă îmbărbătezi.
Vreau doar să ştiu că te-ai întors.
Pentru că oamenii aceia nu mai rezistă prea mult.
Rahat!
Nici eu nu mai ştiu cât mai rezist.
Bine.
E cineva?
E cineva aici?
Bună, Kenny.
Sincronizare WEB-DL: SubSync