-Detta har hänt... -Jag hör röster.
-Sara, berätta vad du gjorde. -Jag lämnade dörren öppen.
Sara är bunden i källaren. Hon kan vara lösningen till allt.
-Hon kan vara vägen hem. -Följ med.
-Vänd om! Vi ska inte vara här! -Sätt er i sätena!
-Hemska saker händer om... -Stanna bussjäveln!
-Alla kliver ombord. -Du får folk dödade.
-Var är du? -Jim? Din fru borde inte gräva.
Har du undrat om Abby hade rätt? Tänk om allt är en dröm.
Mitt blod är ditt blod nu.
Vem var här? Nån var i mitt rum och tog nåt.
Jade och Matthews son var här i går.
-Du lyssnar inte. -Invånare får inte gå beväpnade.
Regler ändras.
Kablarna går inte till nåt. De hänger bara från taket.
Vi har så mycket att prata om.
Jag såg nåt som inte fanns. Jag såg två barn.
De stod mitt i vägen och stirrade på mig.
Hallå? Är det nån där?
Hej, Kenny.
Här har vi allrummet.
På nedervåningen finns ert eget rum. Stig på.
Nej, jag trivs inte här. För soligt.
-Jag vill åka hem. -Ingen fara, pappa. Det är jättefint.
Perfekt plats för att spela schack.
Bor vi här ihop?
-Jag lämnar er i fred några minuter. -Tack.
Pappa... Mamma och jag bor längre bort på gatan.
Vi hälsar på varje dag.
Du måste bo nånstans där du inte kan öppna dörren om natten.
Efter det som hände i natt är det säkrast så här.
Nej. Jag åker hem nu.
Sluta. Du är sjuk.
Du måste bli friskare och sen får du komma hem.
Jag blir frisk snart.
Visst blir du det. Sluta krångla nu. Se så.
Jag hämtar resten av sakerna.
-Kenny. -Sheriff Boyd.
Är allt som det ska?
-Vi har kommit hit med pappa. -Det var visst nära ögat i går.
De knackade på dörren.
Han var övertygad om att hans bröder var utanför.
Mamma försökte stoppa honom men han knuffade henne.
Det var...
Det är jobbigt första gången man ser föräldrarna ha problem.
Ja.
På den här platsen finns det inte mycket som håller allt samman.
Alla är rädda och förvirrade.
I armén lärde jag mig att det hjälper att känna nån som verkar ha koll.
-Det försöker jag vara. -Du verkar lyckas väldigt bra.
Jag behöver hjälp och behöver nån som täcker mig.
Vad säger du? Tror du...?
-Jag tror. -Javisst.
Sheriff Boyd! Jag vill visa nåt.
-Kan det vänta? -Nej, jag måste visa dig det nu.
Jag tänker koka te. Vill du ha?
-Mår du bra? -Hej. Jag mår bra.
Det hände igen, eller hur? Du såg nåt.
Passa Ethan ett tag så att jag kan prata med pappa.
Mamma, du kan berätta.
Jag vet.
Ja, det hände igen. Jag såg nåt.
Jag mår bra och du mår bra. Vi har det bra.
-Jag behöver prata med pappa. -Okej.
Kommer snart.
Vart ska mamma?
Jösses! Bor ni här nu?
-Vårt hus rasade. -Inte mitt fel att ni pajade det.
När jag skulle slippa hippierna från kolonihuset dyker ni upp!
-Vill du hälsa på Victor? -Ja.
När jag kom ner hit tidigare så stod hon där.
-Ge oss en minut. -Va?
Jag behöver prata med henne enskilt. Vänta på mig där uppe.
Snälla Kenny. Jag tar det här.
Okej.
-Skönt att du är oskadd. -Det vet jag inte.
Jag har tusen frågor till dig. Vad hände med dig?
Du knuffade in mig i trädet. Vad hände med dig?
-Jag följde efter. -Och...?
-Sen hamnade jag här. -Så du har varit här sen den kvällen?
Jag visste inte vad jag skulle göra. Var hamnade du?
Det är... Hur visste du vad trädet var?
En liten pojke berättade det. Han stod på höjden, klädd i vitt.
Han sa att vi gjorde platsen arg men att vi var trygga i trädet.
-Så det är pojken du hör? -Nej, det var annorlunda.
Han är fast här som vi och vill hjälpa, men vet inte hur.
Det säger du inte.
Jag är glad att du är tillbaka. Det är jag.
Men att du är här kommer att orsaka en skitstorm.
-Vi måste hantera det här. -Du vet vad du måste göra.
-Vi pratar inte om det. -Det skulle alltid sluta så här.
När du tog med mig visste du att jag aldrig kan bo här igen.
Du måste vänta.
Jag ska prata med Kenny. Vänta bara.
Boyd...
Du berättade inte för Kenny vad som hände den där kvällen på kliniken.
Nej.
-Vad händer? -Hör här.
Jag tänker gå rakt på sak.
Sara har en unik koppling till den här platsen.
-Nånting här kommunicerar med henne. -Hur då?
Hon hör röster. Jag vet hur det låter. Tro mig.
-Visste fader Khatri? -Han låste in henne i källaren.
Nathan var rädd att hon skulle göra nåt för att skada andra.
Fader Khatri förhörde henne och insåg att nånting här talar med henne.
-Och utnyttjade henne som... -En spelpjäs.
Han tänkte att om nån utnyttjar henne och om hon har en verklig koppling-
-så kan det hjälpa oss att förstå vad den här platsen egentligen är.
Alltså... Har hon varit här sen fader Khatri dog?
Nej. Jag gick ut med henne i skogen.
-Herregud... -Hon såg till att jag kom tillbaka.
Hon räddade livet på mig. Jag vet att hon gjorde hemska saker.
Men den här platsen kan få en att tro att man gör dem av goda skäl.
Hon dödade sin bror och försökte döda ett nioårigt barn.
Du ljög för alla. Du ljög för mig.
Visst, du har rätt.
Det hon gjorde var oförlåtligt men när hon dödade dem...
-Dem? Det var bara Nathan. -Jag menar, ja...
Men med Ethan... Du vet vad jag pratar om.
Boyd. Vad händer när alla får veta?
När Jim, Tabitha och Ethans familj får veta.
-Då hanterar vi det. -Farliga hör hemma i lådan.
Hon är inte farlig längre.
Skulle du säga så om Ellis kunde ha dödats? Om vi ska komma på...
Hon hamnar inte i lådan! Inga fler hamnar i den jävla lådan!
-Jag behöver friskluft. -Boyd!
Boyd.
Boyd! Lugn. Hur är det?
Kom hit!
Inte så fort.
-Inte för länge. -Okej.
-Hej där. -Är det tvättdag?
Försöker bara att få det att kännas normalt.
Jag har inte gratulerat till förlovningen. Jag gläds med er.
Då kanske du vill bli brudtärna.
Ellis vill inte vänta. Vi tänker gifta oss här.
-På riktigt? -Men alltså...
Det vore en ära att få vara brudtärna.
Tackar ödmjukast.
-Jag såg den nya killen utanför. -Elgin.
-Han har det jobbigt. -Jag kanske kan prata med honom.
-Säkert? -Ja.
Det var fint när andra gjorde det med mig.
-Hej. -Vad vill du?
Jag oroade mig. Skönt att du är oskadd.
-Jag är inte glad på dig. -Får jag komma in?
-Tänker du sno nåt mer? -Jag sa åt honom att låta bli.
Du borde ha tagit i mer.
Mamma sa att du hjälpte henne i skogen.
Hon är trevlig. Du har tur som har en sån mamma.
-Vad ritar du? -Nya saker. Saker vi såg.
-Du och mamma? -Ja.
-Vart tog ni vägen? -Du borde gå. Jag är rätt upptagen.
-Men... -Snälla, gå!
Jag hittade de här i förrådet. Du kanske gillar dem.
Förlåt för att jag gjorde dig arg.
Okej.
Hej då.
Hej. Du är väl Elgin?
-Ja. Julie? -Ja.
-Hur mår din pappa? -Rätt illa tilltygad.
Kristi försöker få honom att ta det lugnt.
-Har du varit här länge? -Inte så länge.
Men det känns som en livstid.
Jag vet att många redan har sagt att de gärna pratar.
Men jag finns här om du vill prata.
-Det hjälper faktiskt. -Det uppskattar jag.
-Hej. Hur är det? -Jag vill åka hem.
Okej, men...
Jag måste gå. Trevligt att träffas.
Detsamma.
Du... Vänta, Ethan.
-Bra. Nu med den andra handen. -Jag mår ju bra.
-Jag är bara trött. -Då behöver jag inte oroa mig.
Kläm så hårt du kan. Bra.
Spindelbett då? Jag fick spindlar på mig i skogen.
Jag kan ta en titt. Få se.
Ett här. Och sen...
Varken svullet eller inflammerat. Vill du berätta om det här?
Det är inget. Jag rev mig bara på en trädgren.
Det är inte infekterat men håll det rent.
Ska bli.
-Har skakningarna blivit värre? -De kommer och går.
-Har du några andra symptom? -Som...?
Synnedsättning? Stela muskler? Depression?
Alla här är deprimerade.
Jag minns hur pappa fick problem med hjärnan i slutskedet.
Oroa dig inte för det nu.
Kognitiva störningar sker långt senare. Hur så? Är det nåt?
Jag är bara nyfiken. Jag mår bra.
Men du behöver vila. Du får inte utsätta kroppen för mer belastning.
-Vad är det? -Inget. Förlåt.
Tanken på att nån här kan undvika belastning är...
Förlåt.
Ingen bra idé. Sätt dig.
Sätt dig och ät. Du jobbar för hårt.
Det är inte till mig. Det är till Boyd.
Han mår inte bra.
Ni jobbar för hårt. Han är envis. Jag gillar inte det.
Jag ska meddela honom det.
Har du pratat med Kristi? Mår hon bra?
Jag visste att hon var förlovad.
Jag vill att hon ska vara lycklig.
De börjar tömma bussen. Du borde gå ut dit.
Det finns fan ingenstans i stan där jag kan vara ensam.
Du är väl busschauffören?
Ursäkta, det har varit en lång dag. Stanna så länge du vill.
Den där killen. Han sa "vänd om".
Han bönade mig. Men jag lyssnade inte.
-När då? -Va?
När sa han åt dig att vända? Före eller efter ni såg trädet?
Efter.
Då var det redan kört.
Det är när man ser trädet som allt...
Du har klandrat dig själv för mycket.
De där människorna åkte med min buss.
-Jag skulle få dem att komma fram. -Har ditt snyftkalas nån musik?
Serveras det mackor? Det är inte ditt fel.
Må som skit om du vill. Men bara för att ditt liv är kört.
Bär inte på skuldkänslor för att du har förstört andras.
De tog bussen. Deras liv kan inte ha varit så bra till att börja med.
Ett dumt skämt. Förlåt.
Jag skulle inte ens köra den dagen.
Jag tog jobbet för utbildningen.
Förra månaden lyckades jag betala skolavgiften.
Jag tänkte säga upp mig, men ville fortsätta jobba några veckor-
-för att få lite mer pengar att slösa på mig själv.
Boka en resa och fira.
Jag förtjänade en belöning.
Är det här vad jag förtjänar?
Jag sålde mitt bolag innan jag kom hit.
Jag hade åstadkommit det jag hade jobbat hela livet för.
Skål för att få det vi förtjänat.
Det blir inte lättare.
Jim?
-Hej. -Jag hörde inte när du kom.
-Vem är du? -Marielle. Jag kom med bussen.
Jag är sjuksköterska och hjälper Kristi med inventeringen.
Jag letar efter min man.
-Jim? Han gick för ett tag sen. -Tack.
Jim. Vad gör du? Du borde vila.
-Vi måste prata. -Okej.
Här borta.
Herregud.
Jag trodde att jag skulle dö och frågade hela tiden: "Varför?"
Varför ledde vägen hit? Vad är poängen med allt det här?
-Det här tillhör inte er. -Gå härifrån!
Jävla människor.
Jävla gamar.
Visste du att Kristis fästmö kom med bussen? Ja.
Det du sa om att kablarna inte är uppkopplade är inte möjligt.
Jag vet, jag tror dig.
Men det är bara omöjligt...
När vi bygger en bergochdalbana gör vi saker som verkar omöjliga.
Ju omöjligare det verkar desto större gensvar från åkarna.
Jag vet hur det låter.
Tänk om allt har designats för att se hur vi kommer att reagera.
Tänk om allt är ett sjukt experiment.
Radion fungerade.
-Nej... -Vi fick kontakt med nån.
-Så varför står alla... -För att de inte vet.
När stormen drog in och vi skulle packa ihop-
-så hörde jag en mansröst.
Det var därför jag kom tillbaka. Han varnade mig, Tabitha.
Eller hotade. Jag vet inte vilket. Men han visste mitt namn.
Han sa att du inte borde gräva och det var då huset rasade.
-Tror du att nån övervakar oss? -Allt jag vet är...
Allt jag vet är att nån i radion pratade med mig.
Hörde nån annan det? Rösten i radion.
Din tur, Boyd.
Jag måste få säga att dina alternativ inte är så bra.
Det här är inte verkligt. Du är inte här.
Vill du prata om vad som är verkligt? Är det din prioritet?
Jag vet inte.
En mystisk pojke skickar folk genom magiska träd i skogen.
Mina händer skakar inte nu men jag har maskar under huden.
Det kanske vi borde prata om.
Kan vi inte prata om vad du egentligen grubblar på?
Hur berättar du för Kenny att Sara dödade hennes pappa?
-Hon dödade honom inte. -Hon öppnade dörren. Sak samma.
Bryr sig Kenny om exakt vad som hände?
Jag vill fråga en sak.
Vad lönar det till om Kenny får veta att du ljög och förrådde honom?
Du visste hur hans pappa dog och började lita på den ansvarige.
-Alltihop var din idé! -Lägg av, Boyd.
Allvarligt? Det är fult att klandra de döda.
Jag gjorde det som krävdes. Hon kan fortfarande vara av värde.
Hon kan mycket väl vara av värde.
Därför måste du hålla käften. Vad tjänar Kenny på sanningen?
Mår han bättre när han får veta eller slipper du dina skuldkänslor?
På nåt sätt lyckades du dö och bli ännu drygare.
Ledare måste fatta svåra beslut. Du om nån vet det.
Vill du vara allas vän? Då kan du bli bartendern som behövs.
Men om du vill leda alla hem så måste du fatta taskiga beslut.
Du lyssnade inte tidigare, men lyssna på mig nu.
Jag ljuger inte för honom.
Vad var det Ellis sa?
Att alla har nåt att hålla fast vid.
Det är vad du är för Kenny nu.
Du är pappan Kenny inte har längre.
Vad händer när du tar ifrån honom det?
Krossade människor överlever inte.
-Inte nu, Jim. -Du vet vad jag vill.
Tacka mig för att jag tog hand om din unge?
-Vi måste prata om hur vi sköter det. -Sköter vad?
Du hörde rösten över radion. Det vet jag.
In med dig!
Jag säger det här finkänsligt.
-Hur jävla dum är du? -Va?
Undrar du om jag hörde nåt?
Jag hörde nån otäck jävel varna dig 20 minuter innan huset rasade.
Alltså finns det nån som ser oss.
Varför skulle det vara nåt bra?
Vet du vad som hände när du stack?
Lamporna exploderade. En här blev nästan blind.
Om folk övervakar oss så försöker de inte hjälpa oss.
Vad gör de när vi kommer på dem?
Då utgår vi ifrån att det var en människa på andra änden.
Det finns varelser som går omkring och pratar precis som vi.
Tills de kommer fram och sliter inälvorna ur en.
Hur vet du att det inte var dem?
Jag säger inte åt dig att glömma det.
Du fick folk att hoppas på masten.
-Därför borde vi... -...bara hålla käften.
Tills vi vet mer.
-Var är radion? -Va?
Vad hände med radion?
Den är där bak. Illa tilltygad av stormen.
Gör mig en tjänst och gör inget förrän jag säger till.
Men fan!
Säg inte åt mig att ta det lugnt!
Rör inte mina grejer! Fattar du?
-Vad är det om? -Han rotade i min väska.
Driver du med mig? Om det här ska funka så måste vi...
Det räcker! Det funkar bara om han låter bli mina grejer.
-Vi har rättesnören här. -Jag med.
Den som rör mina grejer får spö. Är det förstått?
Bra.
Boyd sa att du räddade honom.
Det var inte jag. Det var...
Det är svårt att förklara.
Han sa att du hör röster.
Det var därför du försökte döda Ethan och dödade Nathan.
Hur kan röster i huvudet övertala dig att göra nåt sånt?
Borde du inte tro att du är galen och att det vore en dålig idé?
-Du förstår inte. -Hjälp mig att förstå då.
Jag vill verkligen tro att Boyd har rätt när det gäller dig.
Jag vill stötta honom, men folk blir upprörda om de får höra om dig.
Det kommer att skada Boyd också. Förstår du det?
Det får inte hända.
Så hjälp mig. Snälla.
Sara... Jag såg dig som en vän.
Och min mamma älskar dig.
Mamma har alltid sett dig som dottern hon aldrig fick.
-Övertala mig att inte ge dig lådan. -Det kan jag inte.
Tror du att jag vill ha det så här?
Boyd gav mig en chans som jag inte förtjänar.
Jag är tacksam för det och är glad att jag fick hjälpa.
Men nu är jag tillbaka och har gjort saker jag inte får ogjorda.
Vi kan hjälpa folk att förstå. Vi kan göra det.
Den här staden är jobbig för alla.
Jag vet att du trodde att du hittade ett sätt att...
Jag vet att det var hemskt och oförlåtligt-
-men om folk kan förstå varför du gjorde som du gjorde så kan vi...
Kenny! Sluta.
Det är nåt jag måste berätta.
Allt väl?
Jag hörde om bråket. Han sansar sig, det gör alla.
Inte han. Jag känner igen typen.
Allt är en personlig attack och en jävla strid.
Vi kanske kan rucka på reglerna lite.
-Kanske lätta på det delade utrymmet. -Och ge honom en flygel av huset!
Det var inte vad jag menade.
Skit samma!
-Vad gör du? -Jag ska ta ett snack med honom.
-Res på dig. -Va?
Ta dina grejer. Gillar du inte reglerna så kan du bo nån annanstans.
Dra åt helvete.
Res på dig!
Okej.
-Tänker du berätta vart vi ska? -Du får se.
-Kom. -Jag kommer.
-Ingen behöver se den när de äter. -Det förstår jag.
-Välkommen till ditt nya hem. -Va?
Kliv ombord.
Här är talismanen från Matthews hus. De behöver den inte längre.
Du borde hänga den i vindrutan.
Se till att den hänger kvar, för om den faller ner under natten-
-och en varelse tar sig in så spelar den ingen roll länge.
Om de ligger på golvet så är de bara stenar.
Tänker du sluta brösta dig? Du har varit tydlig.
Nej, det har jag inte varit.
Ingen får rota bland dina grejer.
Men du skadar inte fler av oss. Förstår du det?
Du fattar inte vad som händer här.
Efter allt du har sett så kan du ändå inte hantera att det här är verkligt.
Du verkar inte särskilt slipad-
-så det tar längre tid än för andra.
Så nu får du bo här. Utan persienner i fönstren.
Du får se allt som händer varje natt när varelserna kommer.
Det finns verkligen ingen utväg.
Lycka till.
-Ursäkta? Sheriff Boyd. -Förlåt, jag...
Tillie. Jag var på bussen.
Det var inte hit jag ville.
Jag har hört att du har varit med om ett äventyr.
Det stämmer. Ursäkta, men jag måste prata med mitt biträde.
Han är inte där. Jag såg honom gå mot kliniken.
Jag letade efter dig i kyrkan.
Innan vi kom hit...
...hade jag aldrig sett mamma gråta.
Jag hade sett henne arg, envis och frustrerad.
Men nu, varenda natt...
...så hör jag henne snyfta på rummet.
Hon tror att det var hennes fel.
Om hon hade varit med pappa så skulle han inte ha lämnat källaren.
Och han hade inte öppnat dörren och släppt in dem.
Men han öppnade inte dörren.
Nej.
Du visste.
Jag fick veta det kvällen innan jag gav mig av. Kenny...
Rör mig inte!
-Jag tänkte berätta. -När tänkte du göra det?
-Hon hamnar i lådan. -Nej.
Hon hamnar i den jävla lådan! Hon dödade min pappa!
De slet honom i stycken och du visste det! Du visste det!
Snälla Kenny...
Du kan täcka dig själv.
Text: Magnus Öberg Iyuno