-Detta har hänt... -Meagans favoritplats.
-Du begraver väl mig med dem? -Javisst.
-Jag kan inte göra det. -Hur verkar det om du släpper Frank?
-Ska du inte prata om barmhärtighet? -Skulle du föredra det?
Jag vill inte sätta en sörjande man i en låda för att bli slaktad i natt!
Du byggde en giljotin. Vad händer om du inte vågar använda den?
Försök skapa dig ett liv där ute.
Så jag är i en stad där monster kommer från skogen varje natt?
Ingen vill vara elak, men du måste förstå vad som händer här.
-Tobey? -Jag kollar om träden flyttar på sig.
-Har du sett pojken som bor här ute? -Hälsa honom från Victor.
-Sara, säg vad du har gjort. -Jag öppnade dörren.
Nykomlingar väljer om de vill bo i kolonihuset eller i staden.
Jag vill ge er en rundvisning.
-Jag följer med. Det rör oss alla. -Du måste stanna med Ethan.
-Ni känner oss knappt. -Det är sånt här vi gör.
-Bor ni i stan eller i kolonihuset? -Staden.
-Kolonihuset. -Varför gör du så här?
De två jag älskade mest i världen är borta.
Jag vill träffa dem igen.
Ibland kan man glömma en dröm bara för att minnas den senare.
Sen inser man att det var ingen dröm och att allt kanske hände.
Jag tror att jag börjar minnas saker.
Saker jag trodde var drömmar.
Jag har ritat en teckning åt dig.
Du får behålla den om du vill.
God morgon, sömntuta. Det var på tiden att du vaknade.
-Kan jag få tillbaka min kudde? -Din...? Förlåt mig.
-Nån gav mig den i går. -Ingen fara.
-Den är som en snuttefilt för mig. -Jag förstår precis. Förlåt igen.
Tänk inte ens på det. Min kudde är din kudde.
Hon heter Meredith.
Jaså, kudden? Har den ett namn?
Saker som betyder nåt för en bör alltid ha ett namn.
Ja, absolut.
Jag har en likadan tröja.
Jag tog den ur din resväska. Det gör väl inget?
-Vi delar på allt här. -Det gör nog inget.
Tack för att du tog hand om Meredith.
Gudars...
-Har du sovit nåt? -Jag tror det. Jag har kokat te.
-Vi släpper in lite sol. -Nej, inte än.
Okej.
-Jag brukade älska morgnarna. -Det minns jag.
Ibland slutade han inte gråta förrän solen gick upp.
Som att han försökte säga...
"Du har varit vaken hela natten. Jag har gjort mitt."
-Tror du att vi bestraffas? -Varför säger du så?
Jag dricker te ur en död kvinnas mugg på en plats som kanske inte finns.
Huset där ett annat barn har dött. Julie håller på med gud vet vad.
-Vad ska vi göra? -Jag vet inte.
Gråter du, mamma?
Nej, vännen. Jag har bara huvudvärk.
-Sätt dig i mitt knä. -Jag saknar Julie.
Vi kan väl gå till fiket? Sheriffen sa att de serverar frukost.
-Är du hungrig? -Ja.
-Då går vi. -Vilken bra idé.
Ni kan ta med nåt till mig.
-Vad tänker du göra? -Jag tänker...
Jag tänker packa upp och organisera lite.
-Är det säkert? -Ja.
Okej. Upp i sadeln, partner. Nu äter vi pannkakor.
-Tror du att de har pannkakor? -Vilket fik har inte det?
-Vad vill du äta? -Jag får titta på menyn.
-Tror du att de har vispgrädde? -Det vet vi snart.
-Hej, sheriffen! -God morgon.
-Vart är ni på väg? -Vi tänker äta frukost.
-Vad har du i vagnen? -Inget. Bara förnödenheter.
Jag är på väg till kyrkan och tänker ge dem till fader Khatri.
-Behöver du hjälp? -Nej, tack.
Skynda er. Mrs Liu är strikt med frukosttiderna.
-Ha en fin dag. -Ta hand om er.
Hej! Vi hoppades att ni skulle komma.
Mrs Liu brukar alltid servera nåt speciellt åt nykomlingarna.
-Tack, det är väldigt snällt. -Jag heter, Sara.
-Jim Matthews. -Då måste du vara Ethan.
Jag hörde om ditt äventyr i skogen häromkvällen.
Ni får sitta vid VIP-bordet.
-Har ni pannkakor? -Jag måste kolla med chefen.
Mrs Liu är ett geni och kan laga en stek på ett däckjärn.
Liu? Var det hennes make häromkvällen på kliniken?
Ja, det var...
-Förlåt. -Det gör inget.
Jag borde höra om pannkakorna.
Jag sa ju att de har pannkakor.
De lämnar inte mycket kvar.
Begrav honom med sin familj.
Kommer du inte till begravningen?
Sa jag nåt roligt?
Nämner du i din predikan hur du ville att han skulle dö?
Känns det bättre nu?
Kom med vagnen när du är klar.
Jade? Jade.
Jag tänkte ordna frukost åt dig. Vad gör du här ute?
Jag vill visa dig nåt.
-Det är tomt där. -Det är det som är grejen. Kom.
Okej.
Jag trodde att det var ett trick. Det var en stor symbol på väggen.
Det var här kroppen fanns. Det var en kille här. Död.
Till häften krossad av ett stort jävla klippblock.
Sen började han skrika.
Tro inte att jag är galen. Jag vet vad jag såg!
Det gör jag inte. De första dagarna kan vara jobbiga för alla.
Hjärnan förstår inte vad som händer.
Jag hallucinerade inte. Jag har knarkat och vet vad hallisar är.
Den var här, men nu är den inte det.
Jag har rätt livlig fantasi.
Jag skapade ett mjukvaruföretag med ren fantasi. Men det här...
Det måste finnas en förklaring.
Men ingen av er verkar leta efter den.
Okej... Vi kan väl gå tillbaka till stationen?
Jag vill visa dig nåt. Kom.
-Vad säger man? -Tack.
Smaklig måltid.
Jag kan smaka av honom.
Rätt gott, va? Jag sa ju att det inte är så farligt här.
-Bor vi här nu? -Nej.
Vi stannar bara ett tag. Se det som en semester.
-Det känns mer som ett äventyr. -Va?
Som ett hjälteäventyr. Som när Norman var vid Tårarnas sjö.
Vi måste nog rädda nån om vi vill åka hem. Som Norman gjorde.
-Det kanske du har rätt i. -Jag låtsas att Thomas är där.
Va?
Att han är på ett äventyr och jag kan hjälpa honom att rädda kungariket.
Säger du det?
Jag tänker gå på toaletten.
Vänta här så kommer jag snart.
Ursäkta, var är...?
-Tio centimeter. -Va?
-Träden har flyttats tio centimeter. -Är det bra eller dåligt?
-De är nära, så det är dåligt. -Borde vi berätta för nån?
De skulle inte förstå.
Jag vill visa dig en sak. Det är väldigt viktigt.
Minns du pojken du berättade om? Han som bor utomhus?
Är det här han?
-Vem har ritat det här? -Jag.
-Det är ju krita. -Och?
-Du är ju vuxen. -Är det han, eller inte?
Det är han.
-Vad är det? -Då är han verklig.
-Du där! -Ingen fara, pappa.
Visa mig det där. Sitt kvar! Vad är det här?
Ursäkta.
-Sluta, pappa! Vad gör du? -Du håller dig borta från honom.
Förstår du det? Det enda du ska säga är "ja".
Han är ett barn. Lämna honom i fred.
Pappa!
-Varför gjorde du så? -Vi går nu.
Kom nu.
Där är du. De har letat efter dig.
-Var är det? -Det här var nog ett misstag.
Det var jobbigt för mig med. Jag ska berätta en hemlighet.
Jag lärde mig att ta tillbaka mina kläder från Trudy.
-Hur visste du? -Hennes nya tröja är inte från nätet.
Kom. Res på dig.
Försiktig med benet så att inte stygnen går upp.
Du borde inte ha gjort så där. Victor är min vän.
-Förlåt. -Lämna mig i fred.
Ser du den där? Den svarta.
Det är en Armani och tillhörde Charlie från Duluth.
En otrolig crossdresser. Han var så vacker och rolig.
När han... Trudy fick tag i den.
Och nu vill hon inte dela den med nån.
-Men när du sköter tvätten... -Så får jag ta den.
-Jag har aldrig burit Armani. -Den klär dig bättre än Trudy.
Ms Matthews! Du är jättefin.
Vadå?
-Jag kan prata med... -Nej, jag gör det.
-Hej. -Hej.
-Vad gör du här? -Jag hittade din tröja i min väska.
Vi saknar dig.
Jag saknar er med.
Följ med mig tillbaka.
Det är inget fängelse. Du får gå när du vill.
Vi kan prata med Donna om misstaget och säga att du ångrar dig.
Varför får du det att verka som att dumma Julie inte vet vad hon gör-
-och att allt blir bra om jag medger att jag hade fel?
-Det har jag inte sagt. -Glöm det. Jag orkar inte.
Vänta, Julie. Vi vet inte var vi är.
Vi måste hålla ihop som en familj.
Skojar du? Tänker du läxa upp mig om vad det är att vara en familj?
Jag visste vad du och pappa tänkte göra.
Jag vet att vi skulle få veta om skilsmässan efter den här resan.
-Sluta behandla mig som ett barn. -Okej, Julie.
Du har rätt.
Din pappa och jag älskar varandra. Vi älskar dig och Ethan väldigt...
Thomas är död!
Jag vet att det är jobbigt och att du känner förlust, men det gör vi alla.
Du har två andra barn. Varför räcker vi inte för dig?
-Det är inte så lätt. -Jag orkar inte med det här just nu.
-Jag kan ge henne den. -Javisst.
Vad fan är det här?
Det var här du och din vän råkade på det fallna trädet.
Familjens husbil kom härifrån.
Jag och mina föräldrar var i Texas. Sjukvårdaren Kristi var i Detroit.
Alla knappnålar är en invånare som kommer från olika platser-
-men på nåt sätt hamnade vi alla här.
-Det är helt jävla omöjligt. -Ja.
Okej. Det är skillnaden mellan oss. Jag köper inte det omöjliga.
Jag sitter inte och accepterar världen för vad den är!
Nån ligger bakom det här och jag tänker ta reda på hur.
Då blir du galen. Det är det som händer folk som inte anpassar sig.
Är de inte flexibla så knäcks de.
Alla som kommer hit är bara rädda för monstren.
Men det är inte det jobbigaste. Det är vad stan gör med en.
Det den får en att tänka och känna.
Den får en att ifrågasätta allt man tror att man vet. Och kan man inte...
Den gör så ibland. Jag säger bara att om du inte förstår...
Vad gör du? Vart ska du? Jade!
Du ser ut som jag mår.
-Ethan är arg på mig. -Varför då?
Jag...
-Skulle inte du packa upp? -Jag gick för att hälsa på Julie.
-Hur gick det? -Ungefär som väntat.
-Hon vet. -Vad?
Hon vet allt om skilsmässan. Hon vet redan.
-Allt ordnar sig. -Sluta säga så.
-Vad ska jag säga? -Säg att du är ledsen och rädd.
Säg att du inte vet vad du ska göra.
Jag påminner mig själv om att andas och du säger att allt ska bli bra.
-Då känns det som att vi gör fel. -Det är inte rättvist.
Rättvist? Har de senaste 14 månaderna varit rättvisa?
-Blir allt bra genom ett trollslag? -Jag var inte redo att flytta.
-Vad gör du här? -Vi måste hitta honom.
Han var borta väldigt länge och vi måste fråga vad han gör här.
-Jag får inte gå. -Du måste. Han har valt dig.
-Precis som han valde mig. -Som ett äventyr?
-Ja. -Okej.
-Du kan inte ta med den. -Varför inte?
Den duger inte.
Såna har man på sjukhus.
Mycket bättre. Lämplig för ett äventyr.
-Behöver inte du en? -Jag har den här.
Kom nu.
Vill du vara taskig för att må bättre så får du vara det.
-Jag tänker inte prata. -Okej, då får du en predikan.
Psalm 23 från "Sluta tycka synd om dig själv och var en ledare."
Laurens och Meagans öde var inte ditt fel. Frank ville sitta i lådan.
Men det handlar inte om dem.
Var väldigt försiktig med vad du säger härnäst.
För annars? Du kan inte fortsätta bestraffa dig själv, Boyd.
-Hon hade inte velat det. -Du! Nu går du fan för långt!
Hör du det? Du går för långt!
Innan du kom begravde jag fler på en vecka än de senaste två åren.
Du hittade talismanerna. Du skapade ordning i kaoset.
Du gjorde det möjligt för folk att leva igen. Du räddade staden!
Men priset du fick betala...
Jag ser henne när jag blundar. Det är säkert fruktansvärt för dig.
Jag önskar att du fick sörja men alla här behöver dig.
Tre månader utan dödsfall men sex har dött på tre dagar.
Folk är rädda. Strukturen börjar luckras upp.
Du måste säga till dem att allt ordnar sig.
Du får gärna använda mig som sandsäck när du vill släppa ut all din ilska.
Men de vill att du ska vara stark och hålla ordning i stan.
Det är du som måste leda alla hem. För om du inte gör det...
...så dog hon i onödan.
Och nu är predikan över.
Kom igen.
Det var längesen jag var här. Jag trodde att det bara var en dröm.
Första gången jag såg honom var innan de två bilarna kom.
-Inte era två bilar. De första två. -När var det?
Det var ett tag sen. Jag var inte mycket äldre än du.
Säkert? Då har du varit här länge.
Jag har varit här längst.
Väldigt länge fanns det inga här förutom jag.
-Hur hamnade du här? -Vi borde inte prata om det.
-Vad hände med dina föräldrar? -Vi borde inte prata om det.
Förlåt. Jag brukade ha en lillebror.
Han hette Thomas. Han dog när han var jätteliten.
-Varför berättar du det? -Vi är vänner.
-Jag vill inte veta sånt. -Varför inte?
Vad är det?
Titta! Där är han.
Vi måste gå.
-Kan vi prata om det? -Nej, jag orkar inte just nu.
Jag tar med Ethan och hälsar på Julie så får vi prata senare. Ethan!
Ethan!
Var är du, Ethan? Ethan!
Ethan!
Herregud, Jim!
-Ethan! -Ethan!
-Vart tog han vägen? -Titta. Ett fjärranträd.
-Vad är det? -Titta.
-Vad ska hända? -Kanske inget, eller...
-Hur hände det? -Jag vet inte. Men vet du vad?
-Det gör så med människor också. -Säkert?
Men man vet inte var man hamnar. Kanske nära, eller långt bort.
Eller så hamnar man inuti ett berg nånstans.
De är lynniga på det viset.
-Finns det fler? -Många. Det här har jag aldrig sett.
Vad gör vi nu?
Nej...
Nej, nej, nej...
-Vad är det? -Hör du inte?
-Nej. -Okej. Vi måste gå. Kom.
-Ethan! -Ethan!
Ethan!
Jim... Jim!
-Mamma! Pappa! -Kom hit, Ethan!
Vem är han? Varför är du med honom? Är du oskadd? Får jag se på dig?
-Jag varnade dig. -Snälla...
-Jag varnade dig, för fan. -Jag är ingen ond människa.
-Jag skulle aldrig skada nån. -Låt honom vara.
Han är beväpnad. Kom så går vi, Jim!
Jim.
Nu går vi! Han är beväpnad.
Lämna aldrig huset.
-Sheriffen? -Inte sheriff, bara Boyd.
-Läget? -Jag vill inte...
Jag har problem med Victor från kolonihuset.
Victor är Donnas ansvar och som det funkar mellan oss...
Jag pratar inte om hur det funkar. Jag pratar om honom.
Han tog min son till skogen och ritar teckningar till honom.
Beklagligt. Jag ska prata med Donna och se till att det inte händer igen.
-Han har en revolver i lunchlådan. -Herregud.
Du kan nämna det för henne.
Du ska få fortsätta.
Jim. Vänta lite. Hör här...
Situationen här har varit rätt galen ända sen din familj dök upp.
Vi har inte lärt känna varandra.
Vi kan ändra på det. Vad har ni för middagsplaner?
Gå försiktigt. Den här vägen.
-Jag är rädd. -Bara några steg till. Försiktigt.
-Får jag titta nu? -Alldeles strax.
Okej. Nu så.
Innan jag tar bort händerna så ska du veta en sak.
Okej... Julie. Det finns inga misstag, bara val.
Och du valde det som är rätt för dig. Det har stor betydelse.
-Okej. -Okej.
Madam Julie, beskåda er nya sovplats-
-med mysfilt och egen kudde som du får döpa till vad du vill.
-Men det finns mer. -Det stämmer.
Draperi för lite enskildhet.
-Det är ditt. -Tack.
-Känn efter. -Herregud!
Jag älskar det!
-Tack så hemskt mycket. -Du behöver inte tacka.
-Du hör hemma här. -Ja, det gör du.
Och...
Det gör den här också.
-Är hamburgaren god? -Ja.
Och hur mår Julie?
-Hon mår bra. -Ellis tar säkert hand om henne.
Jag vill tacka för häromkvällen.
Absolut, ingen orsak.
Vi som bor i stan tar hand om varandra. Vi är som en familj.
Under omständigheterna klarar ni er riktigt bra.
Varsågoda. Specialleverans till nykomlingarna.
-Vi är VIP. -Jag har aldrig varit VIP förr.
-Hjälper du mig att servera maten? -Ja.
Du går mycket bättre.
Den gör så där ibland.
Sheriffen, får jag...?
Ursäktar ni mig medan jag pratar med mitt biträde?
Det är sommar i Texas.
Jag är ledsen.
Jag är ledsen om jag får dig att känna som att...
Jag vet inte vad jag håller på med.
Jag vet inte hur man gör det.
Men jag ville aldrig få dig att känna...
Jag känner mig bara så...
...trasig.
-Och jag... -Nej, nej.
Vi löser det. Vi kommer att lösa det tillsammans.
Ingen fara.
-Vad har du där? -Sötpotatis.
-Sötpotatis? -Fin familj.
Det är jättegott. Tycker du det?
DÖDA POJKEN
Sara!
Håll fast henne. Håll ut!
-Håll ut. Håll ut. -Herregud.
Victor! Victor!
Vad fan gör du? Du skrämmer alla!
Jag tänkte börja i tid den här gången.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group