-Detta har hänt... -Rösterna lovar att det är vägen hem.
-Vad har du gjort? -Jag lämnade dörren öppen.
-Bor ni i staden eller kolonihuset? -Kolonihuset.
-Varför gör du så här? -Det här kan ha varit ett misstag.
Det finns inga misstag. Bara val. Och du valde det som är rätt för dig.
Varje nål är en invånare och alla kommer från olika delar av landet.
Det är helt jävla omöjligt.
Jag accepterar inte världen så här! Nån ligger bakom det här.
Jag önskar att du fick sörja men alla här behöver dig.
Du måste leda dem hem. Annars har hon dött i onödan.
-Du lovade att stanna hemma. -Då börjar de ställa frågor.
-Det ordnar sig. Jag lovar. -Sara.
-Vill du servera resten av maten? -Ja.
-Jag känner mig så trasig. -Vi löser det här tillsammans.
-Vad har du där? -Sötpotatis.
Fin familj
DÖDA POJKEN
Sara!
Ingen fara. Håll fast hennes arm. Håll ut.
Varsågod, Alma. Färsk mat till dig. Se till att du delar med dig.
Nathan!
Det är din syster. Nåt hände på fiket och de tar henne till kliniken.
-Jag mår mycket bättre. -Du får ändå stanna för observation.
-Måste jag? -Vi vill inte ta några risker.
Nån kan hämta Nathan så kan han stanna hos dig.
Han oroar sig bara. Om han kommer så kan du väl säga att jag sover?
Visst. Inga problem.
Jag kommer snart.
-Hej. Hur mår hon? -Hon mår bra under omständigheterna.
-Har det här hänt förut? -Inte enligt Sara.
Om det inte finns nån magnetröntgen får vi inte veta vad det är.
Hon får stanna över natten.
-Klarar du av det? -Jag vet inte hur dörren öppnades.
Varelserna får inte ta kliniken. De har redan tagit för mycket.
Det vill jag lova. Får jag fråga en sak?
Anfallen. Först Matthews pojke och nu Sara.
Kan man få en fysisk reaktion av den här platsen?
Nåt man diagnostiserar annorlunda på utsidan?
För ett halvår sen trodde jag att allt vi har fått se här var omöjligt.
Men sanningen är...
Okej. Hur länge har det där pågått?
Nog länge för att ställa dumma frågor. Jag mår bra.
-Låt mig undersöka dig i morgon. -Behövs inte. Jag vet vad det är.
Nathan är här. Hon vill inte träffa honom.
Jag vet inte varför.
Ta hand om din patient. Jag tar hand om honom. Ingen fara.
-Mår hon bra? -Jadå, hon sover.
-Jag vill träffa henne. -I morgon. Kristi tar hand om henne.
Jag måste få träffa henne nu.
Är det nåt jag borde få veta? Nåt som förklarar vad som är fel?
Jag är bara orolig. Hon är min lillasyster.
Hör här... Det är Kristis första kväll tillbaka sen...
Vi vill inte göra natten jobbigare än den är.
Sara är i goda händer. Gå hem och sov så får du träffa henne i morgon.
-Visst. -Okej?
Kommer Sara att klara sig?
Hon är på kliniken och de kommer att ta hand om henne.
Minns du Kristi som tog hand om ditt ben?
Hon lappar ihop Sara som hon lappade ihop dig. Under tiden...
...så ska vi leka en lek. Till er.
Om vi vill lösa mysteriet så måste vi göra det. Följ med.
Lite problemlösning. För att lösa ett problem måste man ställa frågor.
Ställ alla frågor, oavsett hur galna eller osannolika de är.
Man skriver allt för att identifiera allt man vet och inte vet.
Som att berätta en historia. Eller hur?
Första frågan.
-Pappa! -Har du inte velat skriva på väggen?
VAR ÄR VI?
Så där. Det är så vi börjar.
Hej.
-Jag kan inte sova. -Inte jag heller.
Jag har kokat lite te. Vill du ha?
Visst.
Du och Kenny är ett gulligt par.
-Nej, vi är bara vänner. -Varför? Han är snäll och älskar dig.
-Det är komplicerat. -Hur då?
För att jag...
...har nån hemmavid.
Jag tror i alla fall att hon fortfarande väntar.
-Vad heter hon? -Mariel.
-Var ni gifta? -Förlovade.
Jag undrar ibland, eller hela tiden, hur det är för henne.
Hon kanske tror att jag har övergett henne.
Själv då? Har du nån hemmavid?
Nej.
Jag var med nån, men han var inte...
Det är bäst att inte ha honom i mitt liv längre.
Det är bara jag och Nathan nu.
Han är allt jag har i världen.
Innan vi fastnade här, så...
Har hade det inte så värst bra.
Det var Nathan som räddade mig.
-Får jag fråga dig en sak? -Javisst.
Om du kunde göra nåt.
Nåt som fick dig att träffa Mariel igen.
Nåt som skulle få alla att åka hem. Även om det var nåt hemskt.
-Skulle du göra det? -Vad pratar du om?
Jag undrar saker om den här platsen.
Vad den betyder. Varför vi är här.
Om nån sa till dig: "Gör den här hemska saken..."
"...så får alla åka hem."
Skulle du göra det?
Vi pratar väl rent hypotetiskt?
-Ja, självklart. -Okej.
Alltså...
Jag skulle göra vad som helst för att få träffa henne igen.
Om det innebär att alla andra också får åka hem, så...
Det är mycket gott som kommer ur nåt hemskt.
Ja.
-Säg att du har löst det. -Det har jag. Svaret är tolv.
-Okej. -Vi går igenom det igen.
Alla kom från olika delar av landet. Via olika vägar på olika platser.
Och alla fick se samma träd och samma kråkor.
Jim... Alla här har ställt samma frågor om och om igen.
Spelar det nån roll att skriva dem på väggen?
Det finns saker i den här världen som inte går ihop.
Det är nåt som saknas här. Men vi kan inte se det än.
-Men det gör vi snart. -En fråga har vi inte ställt.
-Nej. -Varför inte?
För att det är galet.
Jag vill inte veta svaret.
-Vill du inte ha lite gröt? -Jag är inte hungrig.
Tack för i går. Det var längesen jag hade en tjejkväll.
Samma här. Du behöver inte komma in akut om du vill göra om det.
-Din bror är tillbaka. -Han är väldigt efterhängsen.
Ja, det är han. Säkert att du klarar dig?
Ja, det är ingen fara. Han bryr sig bara om mig. Vi ses senare.
-Värst vad du är uppe tidigt. -Vi måste prata, Sara.
-Förlåt om du blev orolig. -Berätta bara vad som hände.
Jag stod inne på fiket ena stunden och i nästa så låg jag på golvet.
-Jag minns inte mer än så. -Varför låstas du som ingenting?
Jag måste till fiket. Mrs Liu blir orolig.
Jag mår bra, jag lovar. Jag älskar dig så.
Knacklelibang. Är du vaken?
-Visst, kom in. -Vad gör du?
-Jag skriver en lista. -Med...?
Alla som troligen undrar var vi är nånstans.
Det är säkert värre för dem. Att inte veta.
Jag har också en lista. Jag tror nog att alla har skrivit en.
Vem finns med på din?
Mina mor- och farföräldrar och mina vänner.
-Pojkvän? -Nej.
-Flickvän? -Nej. Jag har ingen.
Men det är väl bara bra.
En mindre som sitter och undrar var man är.
Okej, nu räcker det. Vi behöver ha lite kul.
Klä på dig och kom ner om fem minuter. Du ska få se.
Hej. Det får vara färdigjobbat den här morgonen.
Hon skriver en lista.
Det är dags att visa Brundles.
Jävla idiot. Det är speciell relativitet.
Klein. Hardy.
-Einstein-Podolsky-Rosen... -Vart är du på väg med den?
-Ursäkta? -Är det en radio?
-Ja, på sätt och vis. -Varför bär du omkring på den?
Den hjälper mig att tänka.
Du är ännu sötare när du är vaken. Jag tittade på dig när du sov.
-Jag heter Trudy. -Okej.
Synd att du valde staden.
Jag skulle ha ridit dig som en alabasterdrake.
Hej då.
God morgon. Jag har berättat för mamma att Sara klarar sig.
Hon har bakat brödet du gillar så jag tog med lite.
Sheriffen?
-Du får hålla ställningarna ett tag. -Är allt som det ska?
Allt är bra. Jag tänker hälsa på min fru.
Det var ett tag sen.
-Okej? -Javisst.
Vad fan? Har ni en bar i den här jävla hålan?
Hamnar man här så tänker man: "Vad behöver människorna?"
De behöver ingen jävla bensinmack.
Mår du bra?
Nej, jag mår inte bra.
-Mår du bra? -Toppen. Det här mår du bättre av.
Vad fan? Varför sitter ni bara här?
Herrejävlar! Vad är det här för skit?
Fattig mans potatisvodka.
Du kom väl i en av bilarna?
Din vän blev... Ja.
Om det är till nån tröst, så blir det faktiskt lättare med tiden.
Lättare. Just jävligt snyggt.
Ni är som råttor i en labyrint.
Ni sitter där nöjda och gnager på osten.
Det här är en paradox. Det är det som är problemet.
Frågan är hur vi ska ta oss hem. Hur tar vi oss härifrån?
Men om vi inte vet var vi är så tar vi oss ingenstans.
Som att träffa mitten utan att titta.
Man vet inte ens var tavlan är! Den kanske är här borta!
-Lägg av! Lugna ner dig. -Man blir bara less och ger upp.
Man accepterar att man inte vet vad man försöker ta sig ifrån-
-så man sitter bara och dricker pisset du kallar för vodka.
Jag tror jag vet. Du vill vara den som hittar lösningen.
Det kan du skriva upp. Såna som jag ritar labyrinten och lägger ut osten.
Jag har precis sålt ett företag för en obscen summa pengar-
-baserad på en kvantalgoritm med potentialen att...
Jag ska inte vara här. Jag borde fira just nu.
Vi tar oss inte härifrån om vi inte vet var vi är.
-Vi måste lösa paradoxen. -Schrödingers katt.
-Va? -Schrödingers katt är paradoxen.
Stoppar man en katt i en låda som man aldrig öppnar...
Så är katten både levande och död. Jag vet vad Schrödingers katt är.
Vi är katten och den här platsen är lådan.
Och alla som väntar på oss hemmavid-
-sitter och undrar om vi är vid liv eller är döda.
För dem är vi båda sakerna samtidigt.
Jag undervisade i filosofi vid USC.
Jag vet inte ett skit om datorer, det kan jag medge.
Men du har en radio och om du är så jävla smart-
-så kan du väl försöka sända med den? Vet du varför?
Om katten slår på radion så är det en sak som är säkert.
Människorna utanför lådan får veta att vi fortfarande är vid liv.
-Gör det inte ont? -Det är bara lite ömt.
-Vad är det? -Inget.
-Du läker bara så fort. -Är det dåligt?
Nej. Det är faktiskt väldigt bra.
Den här platsen är speciell.
Den försöker skada människor men kanske försöker hjälpa också.
-Det kan bli en fråga på väggen. -Vadå?
Försöker nån hjälpa oss?
-Det är en jättebra fråga. -Ethan, du har besök.
Vi tar reda på vem det är.
-Sara! -Hur mår min favoritkund?
-Vi har ritat på väggen. -Jag märker det.
Det gör vi aldrig hemma.
-Hur mår du? -Mycket bättre, tack.
-Vet Kristi vad som hände? -Inte än.
-Det är sånt som händer. -Det finns en lekplats utanför.
-Vill du se? -Sara har legat på sjukhuset.
Visst. Det går bra.
-Kom! -Var försiktig.
Den här är min favorit.
Hallå?
Fader Khatri?
Välkommen till Brundles!
Om man blundar och lyssnar är det som att vara nån annanstans i världen.
-Hur lyckas du? -Vadå?
Som att den här platsen inte... Du är alltid så positiv.
-Det beror på hur man ser på saken. -Vad menar du?
Jag kom till USA när jag var elva.
Jag växte upp i en by i Iran med mina föräldrar och två storebröder.
Min pappa var en frispråkig präst.
Det var inte populärt på den tiden.
En födelsedag gjorde vi oss redo för att hälsa på min farbror.
Okända män dök upp. De var arga och skrek.
Mamma sa åt mig att gömma mig.
Jag förstod ingenting för alldeles nyss hade vi skrattat.
Pappa hade berättat om...
Han var en bra historieberättare och en effektiv predikant.
Jag märkte att mamma var rädd.
Mina bröder sprang mot dörren och mamma sa bara: "Göm dig."
Men jag stod bara där. Jag kunde inte röra på mig.
Det var så konstigt. För en stund sen hade vi skrattat.
Det skulle bli min bästa födelsedag. Solen sken så starkt genom dörren-
-att pappa var bara en silhuett när de släpade ut honom.
Sen hörde jag en smäll.
Som en smällare.
Och silhuetten föll ihop.
Herregud.
Grejen är den...
Det finns alltid monster i världen oavsett var man är.
Jag lovade att aldrig låta dem skrämma livet ur mig.
Hej.
Du är för torr. Kom!
-Nej, nej, nej! -Kom igen. Vi hoppar i.
Kom, Julie! Kom!
Det är första gången Ethan är sig själv sen olyckan.
-Hur länge har du bott här? -Bara några månader.
Mamma försöker ta reda på hur vi kan ta oss hem.
-Det skulle kromenockeln göra. -Vad är det?
Hon är rar.
Tvinga henne inte att sitta där. Den är smutsig.
Det gör inget. Det är roligt.
Sara vill visa mig getterna och hönsen i ladan.
Min bror tar hand om djuren i stan. Det vore kul att visa Ethan dem.
-Vill du? Jag säger att vi går. -Jag kan gå med honom.
-Jag vill inte störa er i det ni gör. -Vi gör ingenting. Jim!
-Jag kommer snart. -Okej.
TALISMANER
Hej, älskling.
Det var ett tag sen.
Vi har haft det rätt kaotiskt de senaste dagarna.
De där varelserna...
De tog sig in till en liten flicka och tog sig in på kliniken.
Vi lyckades rätt bra med att hålla allt under kontroll.
Det började nästan kännas som...
Mina händer började darra för några veckor sen.
Det var så det började för pappa så klockan har börjat ticka.
Men, du förstår...
Jag har en galen idé som kan fungera.
Om den gör det, så kan jag hjälpa alla att komma hem igen.
Hjälpa Ellis hem.
Men det kanske den inte gör. Om jag har fel eller misslyckas...
...så kommer alla att få det värre än de redan har det.
Det var alltid du...
Du fattade de svåra besluten. "Ibland måste man våga satsa."
Minns du det?
Du var så...
Om jag gör det här så är det den största satsningen jag kan göra.
Jag har alltid sagt att jag inte tror på tecken.
Men jag skulle behöva ett nu.
Jag är redo, och satsar om du säger åt mig att göra det.
Jag behöver bara lite hjälp.
Jag behöver ett tecken.
Fader Khatri?
Nathan.
-Brukar du komma hit? -Inte så ofta.
Är det inte märkligt att en sån här plats...
...kan finnas på en sån här plats?
Jag har funderat på reglerna...
...när det gäller att bikta sig.
Det jag berättar för dig stannar väl mellan oss?
Allt du berättar är mellan oss och Gud.
Om det är nåt hemskt, då?
Nåt riktigt hemskt.
-Den heter Alma. -Hej, Alma.
-Det här är jätteroligt. Tack. -Ingen orsak.
Han är en sötnos.
Ni har en väldigt fin familj.
Det är okej att vara ledsen.
Och det är okej att vara rädd.
Det är nog det enda som alla i stan är överens om.
Du kommer att förvånas över hur fort allt det här blir det normala.
Jag vill inte att det ska bli normalt.
Jag vill bara åka hem.
Jag med.
Vi har talismanerna, men fader Khatri berättade hur de gjorde förut.
De gömde sig om natten och hoppades att de inte skulle bli hittade.
Det är bra att känna till gömställena om man är utomhus om nätterna.
-Det kan jag tro. -Jag kan visa ett som finns i ladan.
-Jaså? -Alldeles innanför dörrarna.
Visst.
-Jag kommer snart. Gå ingenstans. -Den här vägen.
Nathan... Du borde ha kommit tidigare.
Vad händer med henne? Hon får inte hamna i lådan.
-Du lovade. -Jag håller vad jag lovar.
-Men nu måste vi hjälpa alla i stan. -Hon är på fiket.
Brukade folk sova här?
-Vad gör du? Öppna! -Förlåt, Tabitha.
-Jag gör det här för allas skull. -Varför säger du så?
-Öppna dörren! Sara! -Jag är ledsen.
Sara!
Hämta din syster.
Fader Khatri.
Jag har en rätt konstig fråga. Om...
Om nån skulle be om ett tecken...
Hur vet man då om man får ett?
-Sara? -Letar du efter din syster?
Jag såg henne gå mot ladan med Matthews-kvinnan och barnet.
-Var är mamma? -Hon kommer snart.
Kom hit. Jag vill berätta en sak.
Sara! Ethan! Sara!
Jag tycker om dig, och det som händer nu...
...kommer att rädda alla. Precis som i dina äventyr.
Du kommer att bli hjälten.
-Var är mamma? -Du gör det här för hennes skull.
-Vad gör du? -Det är så här vi får komma hem.
De sa att han är den sista och sen får vi åka hem!
Ethan! Sara!
-Spring, Ethan! -Nej!
Släpp mig! Du förstår inte!
Herregud! Ethan!
Nathan?
Nathan...
Nej! Nej, Nathan!
-Nathan? -Snälla! Nathan.
Nathan!
Nej, Nathan! Snälla...
Ni har rätt. Allt är inte hemskt.
-När vi kommer tillbaka... -Julie!
-Ethan? -Julie!
Var är mamma och pappa? Vad har hänt?
Ingen fara, gråt inte. Kom hit.
Herregud... Ethan!
Tabitha! Ethan!
Hjälp mig! Snälla, hjälp!
-Öppna! -Tabitha?
-Tabitha! -Här borta!
Var är Ethan? Hitta honom!
Ethan!
-Jim, var är Ethan? -Mamma! Pappa!
Herregud... Ethan!
Herregud...
Kom hit.
-Jag kom för sent. -Vänta lite. Jim och Tabitha.
-Hur mår han? -Bra. Vi tänker gå hem.
Jag kommer sen.
Var är hon?
-Hon sprang in i skogen. -Och...?
Kommer hon tillbaka före kvällen tar vi hand om henne.
-Och om hon inte gör det. -Då är det omhändertaget.
Hon kom till mitt hus. Hon lekte med mitt barn.
-Jag vet. -Om det finns nåt vi kan...
Vad är det för fel på er? Ni låtsas som att det är en idyll.
En stor familj, sa du väl? Skojar du med mig?
Var hittade du honom?
Vi kom tillbaka från... Det spelar ingen roll.
-Han kom springandes mot kolonihuset. -Du var duktig, Julie.
-Kan du följa med honom upp? -Ska vi gå upp?
Kom så läser vi om kroma-grunkan.
-Det är kromenockeln. -Det var ju det jag sa.
Kom. Ta det försiktigt.
Ja, du klarar det.
Jag behöver nåt att skriva med.
-Vi ska väl ställa alla frågor? -Just det.
ÖVERLEVDE VI OLYCKAN?
-Gör det nåt om jag sätter mig? -Ja.
-Jag menar, du får sätta dig. -Jag förstår.
Hon ställde en massa frågor.
Vad skulle jag göra för att komma hem?
Men jag kunde aldrig tro att...
Lyssna på mig.
Det är inte ditt fel.
Jag var med henne hela natten och det var skönt att bara...
...prata.
Vi hade trevligt.
Hon tog skalpellen från kliniken.
Om det inte är mitt fel, så...
Vems är det?
Du tog oss inte hit.
Du stoppade inte tankarna i hennes huvud.
Du försökte bara göra ditt bästa.
För några kvällar sen räddade du livet på pojken.
Du kommer att rädda fler liv innan det här är över.
Du måste göra mig en tjänst. Var inte så hård mot dig själv.
Okej?
Det var som tusan.
Vad är det?
Jag har fått mitt tecken.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group