Tidligere ...
- Hvad laver du, Meagan? - Må jeg komme ind?
Nej, Meagan!
- Nej! - En mand beskytter sin familie!
- Åbn øjnene og se! - Nej!
Det skal nok gå, Norman. Hils mine forældre og sig farvel.
Beklager. Norman er død.
Mor. Julie har dræbt Norman.
- Hvad skete der? - Monstrene dræbte ham.
Monstre findes ikke.
- Hvad laver det træ midt på vejen? - Det blev vel væltet i en storm.
Undskyld, jeg forstyrrede. Kan du vise mig vej til hovedvejen?
Kør op ad bakken samme vej, som I kom.
Hvordan er det muligt? Vi kører på den samme vej!
- Tabby? - Jeg tror, han bløder, far.
Der er noget i hans ben!
Vi har brug for hjælp!
Hvil dig. Jeg er snart tilbage.
- Se det rod, han har lavet. - Det er ikke hans skyld.
- Jeg kan ikke lide det. - Lad os få dig nedenunder.
Kan du sy ham inde i autocamperen?
Det skal nok gå.
- Det er selvmord. - Tag dig af familien.
Løb, og hvad I end ser eller hører, standser I ikke.
- Det er ikke din skyld. - Hvad mener du?
- Hold hans nakke! - Ethan!
- Godt. - Pis.
Kristi. De kommer.
- Hænderne under halsen! - Hvorfor bliver det ved?
- Kristi? - Det er fint.
Det går godt. Hold luftvejene åbne.
- Okay. Ethan. - Ethan?
Han trækker vejret. Han er stabil. Han har en puls. Du er okay.
- Er alle okay derinde? - De er tilbage.
- Nej. - De kom tilbage efter os.
- Lukker du dem ind? - Nej.
- Hvad venter vi på? - Jeg lukker dem ikke ind!
- Så gør jeg det. - Nej, Jim!
- Jim. Lad være! - Gå væk!
Okay, kammerat. Okay.
De er ikke mennesker, og de er her ikke for at hjælpe.
- Okay. - Okay?
- Er du okay? - For helvede!
Hej.
Kan du se det? Det er lige deroppe. Kom.
- Af sted! - Vent, hvor er min mor?
Kom så. Vi er der næsten! Fortsæt! I må ikke stoppe!
- Hallo! - Se jer for her.
- Saml ham op! - Er du okay?
- Jeg har brug for hjælp! - Skal vi gå tilbage?
- Nej! - Kom nu! Rejs dig op!
- Rejs dig op! Kom så! - Kom nu, for fanden!
Man kan ikke stoppe det.
Løbere på bakken! Der er løbere på bakken!
Løbere på bakken!
- Af sted! - Hvem er derinde?
Kom så! Af sted!
- Åbn døren! - Det er ikke vores folk!
- Ellis er derude! - Jeg kan ikke.
Nej! Jeg sagde nej!
Hen til døren! Kom så!
- Åbn døren! - Hjælp os!
- Hvad sker der? Åbn døren! - Luk os ind, Donna!
Der er folk herude! Åbn døren!
- Hvad laver du? Luk os ind! - Læg pistolen og åbn døren!
Du sagde, at ingen kommer ind efter mørkets frembrud.
Jeg ved, du er bange, men vil du virkelig lade dem dø?
Donna! Åbn døren, for helvede!
- Julie. - Hvad laver du?
Kan du ikke genkende mig?
- Gå ind! - Af sted!
- Dig. Ned på gulvet. Nu! - Hvad?
Nej! Det behøver du ikke.
Hold din kæft! Ned på gulvet, sagde jeg!
- Bare gør, som hun siger. - Nu! Bind dem.
- Helt ærligt, Donna. - Vi har regler.
- Gør det nu, Ellis. - Godt.
Hvorfor gør du det her? Vi gør ikke noget!
- Mor ... - Det er okay. Jeg er her, skat.
- Er de væk? - Det er svært at sige.
Er du okay? Jim? Er du stadig hos os?
Ja. Du sagde ...
- Du sagde, at de ikke er mennesker. - Nemlig.
- Hvad er de så? - Det ved vi ikke.
De her amuletter beskytter byens huse.
Jeg ved ikke, hvorfor det virker, men har man én -
- og holder døre og vinduer lukkede, kan de ikke komme ind.
- Jeg har aldrig prøvet det i en bil. - Vanvittigt.
Ja. Det er det.
- Har han haft den slags anfald før? - Nej. Aldrig.
- Hvad betyder det? - Ikke noget endnu.
Det kan være et traume fra ulykken, men nu skal vi have det ud af benet.
- Far? - Hej.
Ja, jeg er lige her. Så, så.
Du får et lille prik nu.
- Hvad er det? - Noget beroligende.
Okay. Se på mig. Nej, du behøver ikke at se det.
- Nej! - Se på mig.
Sådan! Se, nu er det overstået.
Det er okay. Sådan.
- Er han fra autocamperen? - Nej.
En anden bil. Der skete en ulykke uden for byen.
Så der var to biler? Det har jeg aldrig set før.
Det har jeg heller ikke.
- Det er et pænt ur. - Lad det være.
- Hvorfor? Det hjælper ham ikke her. - Heller ikke dig.
Men det er pænt, og det er han også.
Selv med blodet og det hele.
- Han er virkelig flot. - Rør ikke ved noget. Forstået?
Fint. Jeg vil bare sidde og se lidt på ham.
- Hvor er min datter? - Hun har det fint.
Jeg beklager det, der skete, men det var nødvendigt.
Det vil du snart forstå.
- Jeg vil se Julie! - Hun er okay. Du må have vand.
Her.
- Hov! Stop! - Julie!
Sæt dig!
Hold øje med hende. Okay. Hør her.
Jeg ved, det virker mærkeligt, men vi er nødt til at passe på.
Vi kender dig ikke, og alle reagerer forskelligt den første aften.
Men jeg lover dig, at ingen her vil gøre dig eller din datter ondt.
Alle her i byen har oplevet præcis det samme, som du gør nu.
- Jeg vil se min datter! - Og det kommer du til.
Men først må vi tale sammen.
Der er ting, du skal vide om, hvor du er -
- og om hvordan alting er nu.
Det her bliver desværre dit livs værste samtale.
Tror du på monstre?
Hej.
Jeg tager nogle ferskner. Gør det noget?
Jeg må ellers ikke tage dem.
Men af og til lader Donna som ingenting -
- og så får alle lidt spillerum med en ting eller to.
Jeg ville åbne den på mit værelse, men vil du også have nogle?
Er du fra en af de to biler? Det er længe siden, det er sket.
Det er noget særligt.
- Hvad tror du, det betyder? - Lad være.
Hvad laver du? Lad den stakkels pige være.
Vi talte bare sammen.
Du gør hende bange. Tag dine ferskner og forsvind.
Det må du undskylde. Han er uhyggelig, men harmløs.
Han har været her meget længe.
Jeg hedder Fatima. Jeg skal være din repræsentant.
Min hvad?
Det betyder bare, at jeg skal holde dig med selskab.
Undskyld. Nogle gange bliver folk bange den første aften.
Det er skræmmende, og det kan blive for meget.
Ingen må komme til skade.
Virkelig? Var det derfor, de holdt deres våben op mod os?
Det skulle de ikke have gjort.
Alle her gør det så godt, de kan.
Man skal fokusere på de gode ting.
Hvis jeg løser dine bånd, lover du så ikke at gøre noget skørt?
Jeg vil gerne vise dig noget.
- Okay. - Ja?
- Hvem har lavet dem? - Ellis.
Han er enormt dygtig.
- Han vil sikkert gerne tegne dig. - Hvorfor?
Fordi du er smuk.
- Det er ikke sjovt. - Det var ikke for sjov.
Kom. Vinduerne skal være dækket til om natten.
Det er sværere for dem, hvis man ikke kan se dem.
- Hvem? - De tingester derude.
De hvisker og forsøger at påvirke én. Den sagde dit navn, ikke?
Nogle gange får de folk til at lukke dem ind.
Kom her. Du må ikke se ned. Bare se ud.
Hvorfor tog du mig med hertil?
Du skulle se, at hvis du klatrer højt nok op -
- kan selv et mareridt ligne en drøm.
Okay, godt. Pulsen er stærk, vejrtrækningen god.
Jeg tror, vi er klar.
I skulle have ladet os hjælpe.
- Hvad, hvis de kommer ind? - Jim?
Hvad sker der, hvis de kommer ind?
Du har en pistol. Hvorfor bruger du den ikke?
Det hjælper ikke. Du må bare stole på mig.
Jeg kender dig ikke.
Der må være noget, vi kan gøre.
Nej, Jim! Vi må bare vente, okay?
Når amuletten er i vinduet, kan de kun komme ind -
- hvis vi lukker dem ind, så hold nu op.
- Er døren låst? - Den kan ikke åbnes.
Hvad, hvis amuletten ...
- Hvad, hvis den falder ned? - Det gør den ikke.
Det er det, de gør, ikke? De skræmmer én.
Får én til at gøre noget dumt. Det ved du godt, ikke?
De er oppe på taget.
Okay, hør her. Træk vejret.
Okay. Lad os glemme det udenfor. Lad os koncentrere os om ham.
Tænk på ham. Okay?
Du kan godt, ikke?
Vi koncentrerer os om Ethan. Sig, hvad vi skal gøre.
- Kenny. - Det er forkert.
At binde dem som dyr. De må være rædselsslagne!
De har deres egne metoder her.
- Det er sindssygt. Ikke? - Hej.
Der er redt op til jer på tredje sal. Sig til, når I vil i seng.
- Skal du ikke binde os først? - Tak, Ellis.
- Ham, vi hjalp med at bære ind ... - Han er stadig helt væk.
Jeg ved ikke, hvad han havde taget, men stakkels ham når han vågner.
Jeg ved, at Donna kan være lidt ...
... men de åbnede døren, ikke?
Til sidst, ja.
Det kunne være gået meget værre.
- Hvis du havde fjernet sømmåtten ... - Du skal ikke ...
Så er det nok.
- Det har været en lang nat. - Ja.
- Kom. - Ja.
Hvis I har brug for noget til at dulme nerverne.
En venlig gestus.
Ja. Tag det, hvis I vil have det. Vi ses i morgen.
Sid ned.
Jeg er alligevel ikke så god til skak.
Du er god. Bare bedre.
Ja, du er okay.
Da jeg kom til USA, kunne jeg ikke tale engelsk.
Men jeg spiller.
Folk taler det samme.
Et universelt sprog? Og du lærte Kenny det. Det er fint.
- Fu-Hen. - Hvad?
Hans navn. Fu-Hen.
Han ville være Amerika. Han ville have amerikansk navn.
- Undskyld. Jeg forstår ikke. - Jeg vil have min søn!
Det er okay. Han er gået hjem. Han kommer i morgen. Kom.
Det er okay. Prøv at huske, hvor du er.
Okay. Vi laver et rent træk. Stille og roligt.
Det vil gøre meget ondt, så han skal ligge så stille som muligt.
Boyd holder hans ben, og du tager halsen.
- Forstået? - Ja.
Klar? Så er det nu.
Godt. Okay.
Det er okay.
- Hold op! Det gør ondt! - Næsten.
- Hold op! Av! Far! - Hold ham stille.
- Jeg har den. Det er okay. - Ja, det er okay.
Et øjeblik til.
- Jeg har den. Læg præs på, Boyd. - Ja.
Du var så dygtig.
Vi lapper dig sammen nu. Godt.
Kristi. Hallo. Træk vejret.
Okay. Du var dygtig. Sådan.
Jeg syr ham.
Jeg vil ikke.
Jeg kan ikke gøre mere.
Er du sikker?
Okay.
Undskyld.
Hvordan?
Det hele?
- Min mor er nok bekymret. - Hun klarer sig.
- Jeg var på klinikken forleden. - Lad mig gætte.
Min far ville have dig til at spille skak.
Ja.
Selv når det er slemt, så vis ham et skakbræt.
Han kan ikke altid huske reglerne, men han husker spillet.
Han fik mig til at spille i timevis, da jeg var barn, og jeg hadede det.
- Virkelig? - Nu er jeg ...
Kristi, hun ...
Hun passer ham så godt.
Hør her, Kenny. De skal nok klare sig.
Boyd, Kristi, alle sammen.
Vi henter dem i morgen tidlig.
Jeg tager ikke med.
- Selvfølgelig gør du det. - Jeg kan ikke.
Efter det, der skete med Lauren og Megan -
- er jeg tæt på at knække.
Jeg kan ikke finde flere lig. Det kan jeg bare ikke.
Hold da op.
- Du ... - Hej.
Ved du, hvor Fatima er?
Hun er på toilettet.
- Du hedder Julie, ikke? - Jo, og du hedder Ellis.
Ja.
Jeg er ked af det, der skete nedenunder før.
Har du set din mor?
- Nej, hun taler stadig med ... - Donna?
- Ja. - Ja, klart.
- Flotte tegninger. - Tak.
Du er sindssyg.
Du skulle vide, hvor mange nætter jeg har ønsket det.
Hvor mange gange kørte I den tur i dag?
Hvor mange timer kørte I ligeud og alligevel rundt i ring?
- Du så de tingester udenfor. - Nej.
Jeg ved ikke, hvad jeg så.
Det sagde min søster også. Hun var fandeme stædig.
- Hvad med noget at drikke? - Nej.
Jeg giver dig et glas.
Min søster var noget for sig selv.
Hende skulle man passe på med.
Hun ville sparke en bjørn, hvis den så forkert på hende.
Vi var på en lille jagttur, da vi så det træ på vejen.
Nemlig. Alle ser træet.
De skide krager.
Det var lige før solnedgang.
Vi havde allerede kørt langt og var kørt forbi et motel.
Jeg foreslog at køre tilbage og vente, til vejen var ryddet.
Men kødet ville blive dårligt, og vi ville løbe tør for øl.
Det var mørkt, da vi kom hertil. Første gang stoppede vi ikke.
Jeg kørte forbi nogle folk. Anden gang stod en af dem foran bilen.
Den ville ikke flytte sig. Den stod bare og smilede.
Jeg troede, min søster ville køre den over.
Hun har aldrig fundet sig i røvhuller.
I stedet tog hun sit gevær, steg ud af bilen -
- og begyndte at råbe op og true med alt muligt.
Men den stod bare og smilede.
Jeg glemmer aldrig, hvordan den stod der. Helt stille.
Og så rev den hendes ansigt af. Lige foran mig. Rev det helt af.
Den flåede hende med hænderne på gaden.
Ligesom vi plejede at flå rådyr.
Jeg kunne ikke røre mig. Ikke trække vejret. Jeg stivnede.
Så kom der en til hen mod bilen, og så løb jeg.
Jeg ved ikke engang, hvilken vej jeg løb. De var overalt.
Så jeg fandt et gemmested. Nogle buske i udkanten af skoven.
Jeg kravlede ind i dem og gemte mig.
Det gjorde folk for at overleve her.
De kravlede ind i buskene. Fandt et gemmested -
- og bad til, at de overlevede natten.
Så der sad jeg, sammenkrøbet i buskene.
Og da blodet holdt op med at banke i mit hoved -
- gik det op for mig, at min søster stadig skreg.
De dræbte hende ikke bare. De torturerede hende.
De tingester derude ...
De kan lide jagten. De kan lide at lege.
Så de trak det ud.
Jeg efterlod hende bare.
I var heldige. Solen skinnede stadig, da I kom.
Folk kom til undsætning. Ikke alle forstår det.
Det er tre år, seks måneder og 17 dage siden -
- og jeg kan stadig høre min søster skrige.
- Hvad er det? - Saltvand. Det renser sårene.
- Får man ikke det i poser? - Vi har ikke mange forsyninger her.
Vi tog noget udstyr fra en ambulance engang -
- men ellers improviserer vi bare.
- Er du læge? - Jeg læste medicin på tredje år.
Det var ikke sådan en læreplads, jeg forestillede mig.
- Hvad med dig? - Ingeniør.
Jeg laver forlystelser. Rutsjebaner, faldtårne og den slags.
- Hvad? - Ikke noget.
Du taler stadig i nutid.
- Hør nu. - Undskyld.
Far?
Hej, skat.
- Hvordan har du det? - Det gør ondt.
Det ved jeg. Du blev lidt forslået.
- Jeg så det. - Hvad så du?
Jeg så Tårernes Sø.
Det var en tegning på væggen.
Der var så mange tegninger på væggen.
Ligesom dengang jeg tegnede med farveblyanter ...
... og du satte dem op på køleskabet.
Vi var alle sammen med på tegningerne.
Dig og mig og mor og Julie.
Men nogen skreg, fordi edderkoppen kom ned fra loftet.
Så, så. Det skal nok gå. Vi skal nok klare den.
Det er okay.
Lægen sagde, at demensen udviklede sig hurtigt.
Men han sagde, vi skulle låse dørene om natten -
- sætte overvågning på og måske binde ham til sengen.
Det gjorde vi selvfølgelig ikke.
- Det er okay. - Jeg er okay.
Jeg er okay.
- Måske skulle vi ... - Det er svært ...
... at tro, at han var ...
En aften gik han ud ad huset.
Først vidste vi ikke, at han var væk.
Han tog bussen helt ind til byen.
Min mor var så vred.
Vi kørte ud for at hente ham. Hun sagde: "Hvor kunne han gøre det?"
"Han ved bedre." Og jeg tænkte:
"Mor, han er dement. Han vil ikke gøre dig vred."
Ved du hvad? Hovedsagen er, at I fandt ham, ikke?
På vejen hjem tænkte jeg ...
... at vi fik en chance til.
Til at gøre det rigtigt.
Og så så du træet.
Og så så vi træet. Ja.
Behøver I at sidde midt på trappen?
Det må du undskylde. Vi var bare ...
Undskyld.
Kenny, måske skulle vi ... Kenny?
Sara? Jeg lå og sov. Jeg hørte dig ikke komme.
Jeg laver aftensmad.
Jeg havde ikke noget valg.
Vil du hjælpe mig?
Okay. Hvil dig lidt. Jeg vil se til drengen fra ulykken.
Nej. Det her sted er uhyggeligt.
- Natuhyggeligt. - Mareridt?
Når den her ikke fungerer, er det et mareridt.
Ja, et mareridt.
Okay.
Få noget søvn.
- Hvordan fungerer det? - Åh gud, Jim. Nej!
Hallo, Kristi! Du er okay.
Du faldt bare i søvn. Okay?
Er han okay? Hej. Godt.
Solen står op nu. Det er morgen.
Vi klarede den. Vi er okay.
- Er han okay? - Han klarer sig.
Er du okay, skat?
Jeg har dig. Åh gud.
Kender du historien om den lille pige i et rum fyldt med glasskår?
Hun ved, at glasskårene har betydet noget engang.
Men hun kan kun se skårene.
Da hun prøver at sætte dem sammen, skær de sig ind i hendes hud.
De skær dybere og dybere -
- og hun bløder ud over gulvet.
Men hun bliver ved med at prøve.
Hun bliver ved, for hun ved, at der er et svar.
Hun ved, at de engang havde en form.
- Sara ... - Jeg hører deres stemmer.
Det er ligesom det knuste glas.
De sagde, det skulle se ud, som om det var monstrene.
Jeg ville ikke.
De sagde, det var vores eneste måde at komme hjem på.
Fortæl mig, hvad du gjorde.
Jeg lod døren stå åben.
Kenny. Vent, Kenny!
Vent. Lad mig gå først.
Det behøver ikke være dig.
Nej!
Kenny!
Hvor er familien?
Fader Khatris tager dem op til Colony House.
De burde ikke være der.
Det ønskede de. Det er kun én nat.
Hvad laver du herude?
Jeg manglede træ til det nye sæt.
Vi fik aldrig lakeret brikkerne.
Vi lavede dem sammen.
Det er noget af det eneste, vi har ...
Det er ødelagt nu. Blodet trængte ind i træet.
Når jeg spillede med min far -
- endte det altid på den samme måde.
Jeg ville have én brik tilbage, som jeg flyttede rundt på -
- for at undgå ham.
- Kenny ... - De tingester ...
De går. De løber aldrig.
- Har du lagt mærke til det? - Ja.
De tager sig god tid, for de ved -
- at der er grænser for, hvor vi kan tage hen.
Der er ikke mange steder tilbage på brættet.
NÆTTER UDEN HÆNDELSER
TIL BOUY-D EVIG KÆRLIGHED
De er tilbage fra Tårernes Sø! Det var ikke for sent!
Det skal nok gå.
Er du okay?
Hvad er det, du ser på?
Ikke noget.
Tekster: Anne-Maria Sigbrand Iyuno-SDI Group