Pe 31 ianuarie 2011, din cauza cererii scăzute de gips-carton,
US Gypsum și-a închis fabrica din Empire, Nevada, după 88 de ani.
Până în iulie, codul poștal al Empire, 89405, a fost scos din uz.
- Bine, uite ce-ți datorez. - Bine. Mulțumesc.
Ai grijă de tine!
Ţinutul Nomazilor
DESERT ROSE PARC DE RULOTE
Nu vă găsesc rezervarea.
Sunt pe lista Amazon CamperForce.
Încercați M-C-D.
- Uite-o! - Da.
Bună dimineața tuturor! Ce faceți astăzi?
Bun, să aud un pont de siguranță.
Contact în 3 puncte.
De ce e important să mențineți 3 puncte de contact?
Ca să nu cazi pe scări.
Îmi spuneți un pont standard de muncă?
E un ciudat, nu? Ed? E un ciudat.
Nici nu e destul de mult timp.
Acum, bine...
Niște plastic...
- El e Carl. - Bună!
- Ea e Angela. - Bună!
- Doug. - Bună, Fern!
- Ryan. Teresa. - Bună, Fern!
- Karie. - Mă bucur să te cunosc.
Și vechea ta prietenă...
Linda May. Și eu sunt Fern.
- Ea e prietena mea Fern. - Bună!
- Bună tuturor! - Ce mai faci, Fern?
Alte versuri de la The Smiths pe care le am sunt:
„Când râzi și dansezi, și trăiești în sfârșit,”
„îmi auzi vocea în minte și te gândești la mine.”
Și mai e cel care înseamnă cel mai mult pentru mine:
„Acasă e doar un cuvânt? Sau e ceva ce porți în sinea ta?”
- Bine. - Deci...
- Da, ne place asta. - Îmi place ăsta.
- Da. - Și mie.
Versurile lui sunt foarte profunde.
- Și mai e... - Da.
- Da? - Nu.
Tipul care a avut duba avea o saltea în spate, dar n-am vrut s -o țin așa.
Am vrut să ridic patul, ca să am loc de depozitare dedesubt.
Și am luat niște sertare,
un set în față, ca să ajung în ele din interior,
și încă unul în afară.
- Foarte deștept! - Am zis eu.
Vezi aia?
- Ce e? - Vechea cutie de pescuit a soțului meu.
I-am pus un mic zăvor și, când o deschid,
piedica o oprește și am mai mult spațiu.
Și-mi țin lucrurile frumoase înăuntru.
Vasele de la tata. Le colecționa, Linda May, de la vânzări de vechituri.
Când am terminat liceul, mi-a dat tot setul.
- Sunt frumoase. - Nu e grozav?
Da, se numește Frunză de Toamnă.
- N-am foarte multe, dar știi tu... - Ce nume i-ai dat dubei?
Vanguard.
Foarte puternic!
Este.
Ce faci?
... urșii ținuți la Unitatea de Izolare a Urșilor Polari
sunt zurbagii ținuți în cuști până se potolesc,
ceea ce poate dura între două și 30 de zile.
Hei, fetelor! E dna M.
Fern.
Bună, Brandy!
- Bună, Fern! - Bună, copii!
- Bună! - Salutați-o pe dna M.
Ce mai faci?
- Sunt bine. - Bine.
Mă bucur să te văd. A trecut ceva vreme.
- Cum ți-a mers? - Bine.
- Bine. Arăți bine. - Mersi.
- Te-ai tuns. - Da.
- Îmi place mult. - Mulțumesc.
Lucrezi iar la Amazon?
- Da. - Îți place?
Da. Se câștigă bine.
Încă locuiești în dubă?
Da. Sunt parcată în parcul de rulote Desert Rose.
Doar ce-am trecut pe acolo azi.
Nu-i așa, fetelor?
- Ce face mama ta? - Minunat. Îi e foarte dor de tine.
- Spune-i că și mie. - Îi spun.
Dar zău, Fern,
dacă ai nevoie de un loc unde să stai, poți să stai la noi.
- Ne facem griji pentru tine. - Mersi. Nu vă faceți griji.
- O să-ți spun. Promit. - Bine. Bine.
- Pa, Aubrey! - Pa!
- Bună! - Bună!
Ești încă cea mai deșteaptă din școală?
Da, oarecum.
Îți amintești ceva din ce te-am învățat?
Da.
„Mâine și mâine, și iar mâine.”
„Și toate zilele de ieri nerozilor le-au luminat”
„Calea spre-a morții țărână. Stinge-te, dară, candelă fugară!”
E foarte bine.
Mulțumesc.
Mama spune că n-aveți casă. E adevărat?
Nu, am casă.
Doar că nu e o casă.
- Nu e același lucru, nu? - Nu.
- Nu-ți face griji pentru mine. Sunt bine. - Bine.
Înainte să mă mut în ceva mic,
am căutat de muncă și am depus formulare...
2008, și era foarte greu.
Și am devenit foarte, foarte deprimată.
Și m-am gândit la sinucidere, și am decis
să mă duc să iau o sticlă de băutură,
să pornesc aragazul cu propan...
... și urma să beau până aveam să leșin.
Și, dacă aveam să mă trezesc...
... urma să-mi aprind o țigară, să sărim toți în aer.
Și m-am uitat la cei doi cățeluși ai mei,
un Cocker Spaniel și un Toy Poodle,
și n-am putut să le fac asta.
Și mi-am spus, ei bine...
... nu pot să-mi fac nici mie asta.
Mă apropiam de 62 de ani,
așa că am intrat online să mă uit la asigurările mele sociale.
Scria 550$.
Fern, lucrasem toată viața.
Am muncit de la 12 ani.
Am crescut două fete. Nu mi-a venit să cred.
Eram online și am găsit Traiul Ieftin în Rulotă al lui Bob Wells.
Puteam să trăiesc într-o rulotă,
să călătoresc...
... și să nu mai muncesc toată viața.
IVM e o bază de instruire pentru nomazii începători.
Bob Wells arată exact ca Moș Crăciun.
Nu-i așa? Toată lumea spune asta.
De la ce vine IVM?
Întâlnirea Vagabonzilor Mobili.
E în Quartzsite, Arizona...
... în mijlocul deșertului, pe domeniul public. Ar trebui să vii.
- Îți fac o hartă. - Nu, nu cred că o să mă duc.
Eu sper să vii. O să-ți fac o hartă oricum.
Deci asta este IVM.
E un sistem de sprijin pentru oamenii
care au nevoie de ajutor acum.
Ne vedem la anul, Fern! Sărbători fericite!
Da, și șie, Doug.
Carl a făcut atac cerebral.
- A murit? - Nu.
Nu, nu. A venit fiica lui și l-a luat în Est.
Da.
- Dar nu au luat câinele? - N-au putut să-l ia.
L-ai vrea tu? E un câine foarte bun.
- Nu. Nu. - E foarte prietenos.
Bine, deci pleci joi, da?
- Da. - Bine.
Doar ce-am terminat la Amazon ieri.
Bine. Amazon plătește până joi.
Și, după aceea, e 375$ pe lună.
Există vreo reducere dacă nu folosesc curentul electric și gunoiul,
pentru că am doar duba, știi?
Nu, dar, pentru că ai o dubă, pentru tine e ușor să te muți
și să te duci în sud, într-un loc mai cald.
Da, dar voiam să-mi iau o slujbă aici întâi.
Noroc cu asta!
E greu.
- Pa, Patty! - Pa, Fern!
Ne vedem la anul!
Mulțumesc. O zi bună!
Soțul meu a lucrat la mina USG din Empire
și eu am lucrat la Resurse Umane acolo câțiva ani.
Aia a fost ultima mea slujbă cu normă întreagă. Am avut multe part-time.
Am fost casieră la Magazinul Empire.
Am fost profesoară suplinitoare la școală timp de 5 ani...
Nu s-a închis mina din Empire și toți muncitorii au fost nevoiți să se mute?
Ba da, acum un an.
Și când ai nevoie să te întorci la muncă?
Acum?
E greu acum.
Poate ar fi bine să te gândești
să te înscrii la pensionare timpurie.
Nu cred că mă descurc din ajutorul social, și...
Am nevoie de muncă. Îmi place munca.
Nu prea sunt sigură pentru ce ai fi potrivită.
- Bună! - Bună!
Eu sunt Rachel, managerul de la Fox Peak.
- Bună! Eu sunt Fern. - Bună, Fern!
Am întrebat pe cineva și au spus că pot parca aici peste noapte.
E în regulă. Ești binevenită.
Dar, știi, temperatura va scădea. Se face foarte frig aici noaptea.
- Da, știu. Îmi dau seama. - Foarte frig.
Da.
Nu vreau să sar calul.
E o biserică lângă 7-Eleven.
E o biserică baptistă și au paturi disponibile.
O să fiu în regulă.
Bine. Bine. Suntem aici, dacă ai nevoie de ceva.
Mulțumesc.
Linda? Linda?
Cât mă bucur că ai venit!
- Ăla e Bob Wells. - Stai aici. Păstrează scaunul.
Mulțumesc.
Și ciudat este că...
... nu doar acceptăm tirania dolarului,
tirania pieței, le și îmbrățișăm.
Ne punem fericiți jugul tiraniei dolarului la gât
și trăim așa toată viața.
Mă gândesc la o analogie cu un cal de povară.
Calul de povară dispus să muncească până moare,
ca apoi să fie lăsat de izbeliște.
Și asta ni se întâmplă multora dintre noi.
Dacă societatea ne alunga
și ne lăsa de izbeliște,
noi, caii, a trebuit să ne întrunim și să avem grijă unii de alții.
Și asta facem aici.
După cum văd eu, Titanicul se scufundă
și vremurile economice se schimbă.
Așa că scopul meu e să scot bărcile de salvare
și să urc cât de mulți oameni pot în ele.
Da, da, da. E destul.
- Da. Veniți și cereți. - Câți vegani avem aici?
Să-ți spunem, da?
- Ce e aia? - Vegană.
E vegană.
- Nu, eu sunt carnivoră. - Da.
- Bine. - Mulțumesc. Da.
Bine. Dar mulțumesc.
- Arată bine. - Altă carnivoră?
- Ea e carnivoră. - Bine.
- Macaroane cu brânză. - Spune-mi cât.
E bine? Mai mult?
Îi plac ardeii roșii.
- Coriandru? - Nu!
Nu!
Nu! Nu, nu.
Sunt veteran din Vietnam.
Și sufăr de tulburare de stres post-traumatică.
Nu fac față la zgomote puternice,
mulțimi mari, artificii.
Mi-am luat o camionetă și o rulotă.
Pot să trăiesc aici
și să fiu liniștit.
I-am convins într-un final pe bunicul meu
și pe tata, și pe mama
că ar trebui
să plecăm într-o rulotă să vedem țara.
Dar apoi amândurora li s-a spus că au cancer
și au murit la 3 săptămâni diferență.
Am început să urmăresc
filmulețele lui Bob Wells despre traiul în rulote.
Apoi mi-am cumpărat rulota.
Vopsea, pentru că mă poartă unde nu sunt.
Și...
... mi-am început călătoria de vindecare acum doi ani jumate.
Am lucrat în corporații americane timp de 20 de ani.
Și prietenul meu Bill lucra pentru aceeași companie
și a suferit o insuficiență hepatică.
Cu o săptămână înainte să iasă la pensie,
RU l-au vizitat la sanatoriu și i-au spus:
„Hai să vorbim despre pensionarea ta.”
Și a murit după 10 zile,
neputând să scoată vreodată barca
pe care și-a cumpărat -o de pe alee.
Și a ratat tot.
Și mi-a spus înainte să moară:
„Nu irosi niciun pic de timp, Merle. Nu irosi niciun pic de timp.”
Așa că am ieșit la pensie imediat ce am putut.
N-am vrut ca barca mea să fie tot pe alee când mor.
Așa că, da...
Și nu e.
Barca mea e aici, în deșert.
Nu-mi imaginez prin ce treci,
pierderea soțului tău...
... și pierderea orașului tău, a prietenilor,
a satului...
O astfel de pierdere nu e niciodată ușoară.
Aș vrea să am un răspuns ușor pentru tine.
Dar cred că ai venit în locul potrivit ca să găsești un răspuns.
Cred că...
Cred că apropierea de natură
și de o comunitate reală, de un trib, va schimba totul pentru tine.
Așa sper.
Bună, Fern!
Bună, Linda!
Vino să stai cu noi.
Nu, o să fac o plimbare.
- Bine. - Mă întorc repede.
Hei, bună dimineața!
- Bob. - 'Neața!
O întrebare care mi se pune tot timpul e: „Bob, aș vrea să stau la oraș.”
„Aș vrea să fiu în lume, dar nu pot.”
„Cum pot să evit faimoasa bătaie la ușă?”
Așa că am conceput „Cele 10 porunci ale Parcării Discrete”.
Nu mai fiți așa tăcuți!
Și după aia înăuntru și afară. Fă doar...
Fă gaura mai mare, ca să încapă funia.
Foarte... Da. Așa! Așa e perfect.
- Doamne! Doamnelor. - După aia...
Îmi place stilul ăsta de viață, e plin de libertate
și frumusețe, și legătură cu Pământul.
Există totuși un troc.
Trebuie să înveți cum să ai grijă de rahatul tău.
Majoritatea care trăim așa folosim o găleată de 20 l.
Majoritatea suntem în dube sau ceva mai mare.
Eu sunt într-un Prius,
așa că folosesc o găleată de 8 l.
Dacă te dor genunchii, poți folosi o găleată de 27 l.
- Bună, Fern! - Bună!
- Ți-am adus astea. - Mulțumesc. Sunt frumoase.
- Da. - Are mereu aplice frumoase.
Uite, ar trebui s-o iei pe asta.
Aia cam miroase.
Astea sunt ale tale?
Da. Există o gaură neagră în fiecare dubă.
Mai ales în a mea. Odată am avut șapte deschizătoare din astea.
Mie nu mi se întâmplă.
Îți dau în schimb un suport pentru oale. Eu le fac.
Bine, sigur. Ce e asta? E croșetată?
Nu. Altceva.
- Frumoasă! - Este frumoasă.
Da.
- Vine acasă cu mine. - Bine.
Pa!
- Mulțumesc. - Da.
RULOTE PROGRESIVE SPRE RULOTE
Se pare că munca nu va fi oribilă.
Alunecă!
Acceptați CV-uri?
Vi-l las, ca să fie.
- Nu. Postați-l... - Online?
- Da. - Bine.
Am un pachet de 4 la 100$.
Uitați, așa!
- Ai simțit? - Asta le face oamenilor.
- M-a speriat. - Îi sperie.
Știți câți bani sunt aici?
Parcă sunt dinozauri.
Nu, ai grijă!
Aveți grijă la scări.
Bun venit la bord!
E ca o discotecă.
Dumnezeule!
E frumos iluminat.
- Spălător și uscător. - Dumnezeule!
Glumești!
O, Doamne!
Bine, dnelor, unde mergem?
- În Hawaii. - Nu, nu.
Ba da. E apă între aici și acolo.
Hai să nu mergem pe coasta de est.
Nu e destul loc acolo, ca să parchezi ceva atât de mare.
Ăsta e un autobuz magic. Am putea merge în Hawaii.
Bine. Hawaii.
În dubițe din nou
Mergem unde n-am mai fost
Mergem unde poate n-o să mai mergem altă dată
Și abia așteptăm să urcăm în dubițe din nou
Vagabonzi din nou
Ca o trupă de țigani Mergem la Quartzsite
O să-l vedem pe Bob din nou
Bine. În Quartzsite, Arizona,
mai ales în Clubul de Iahting Quartzsite,
dansul în linie e o tradiție veche, așa că începem.
Se pare că tânjești să mergi acolo.
Nu.
Ești sigură?
Bine.
- Haide! - Bine.
Nu există profesioniști aici.
La revedere, Fern!
Frumos!
... pentru siguranța voastră cât sunteți pe drum sau în munți,
dacă aveți orice întrebări
legate de designul de sistem al VR-ului, mentenanță și reparații,
treceți pe aici azi și aduceți mașina,
ca să vă ajutăm să profitați
de ceea ce Mama Natură oferă gratuit.
SPĂLĂTORIE - MALL
Ron! Poți veni o secundă?
Ăștia au niște chestii foarte frumoase.
Ei sunt Noodle și Roxy. El e Ron.
- Ce mai faci, Ron? - Noodle.
- Încerc să fac niște bani de benzină. - Roxy.
- Îmi pare bine de cunoștință. - Și mie.
Da, astea-s tare frumoase, Ron. Uite ce manoperă!
- Are lucruri care atrag privirea. - Da, uită-te la asta.
- Da. Uite, uite! - Le văd.
Ron, uite!
Bună, dnă!
Ai cumva o țigară în plus?
Da, sigur.
Vrei un foc?
Mi-ar plăcea unul.
Îți trebuie?
Sigur. Mulțumesc.
- Da. - Cum te cheamă?
- Fern. - Fern, Derek.
Bună, Derek!
- Mă bucur să te cunosc. - Și eu.
Ne mai vedem.
Ce?
- Ce? - Sunt eu, Fern, Swankie.
- Bună! - N-ai văzut steagul?
- Ba da, îmi pare rău. - Înseamnă că nu vreau să fiu deranjată.
- Am nevoie să mă duci în oraș. - De ce?
- Mi s-a spart roata. - Păi, schimb-o!
- Nu am una de rezervă. - N-ai de rezervă?
Ești în munți și n -ai roată de rezervă?
PNEURI la Joe Reparații auto - Vânzări
Poți muri aici. Ești în sălbăticie, departe de oricine.
Poți muri aici. Nu înțelegi?
Trebuie s-o iei în serios, să ai o modalitate de ajutor,
să-ți poți schimba singură cauciucul.
- Apreciez asta. Mersi, Swankie. - Bine.
Poți să mă răsplătești.
Plec într-o călătorie. Mă pregătesc de plecare.
Am multe de făcut. Nu le pot face singură repede.
- Sigur. Îți sunt datoare. - Mă poți ajuta să termin.
- Chiar apreciez asta. - Cu plăcere.
Uite ce-ți sugerez. Nu-ți lua asigurare AAA, bine?
Ia-ți ceva ca un dispozitiv SPOT, de urmărire prin satelit.
Trebuie să înmuiem glaspapirul. Se numește udă și usucă.
Ne trebuie ud.
Ești gata?
Gata. Da.
Acum trebuie să acoperim bara,
pentru că vopseaua albă va cădea și pe bară.
Pune plastic peste asta.
Bine, îți spun doar că e mult mai complicat decât am crezut.
E foarte, foarte complicat.
Și-mi ia mult timp să refac toată vopseaua care se cojește.
- Deci mă lași baltă? - Bine.
Nu, nu, nu renunț.
Când terminăm, îți dau toată vopseaua mea.
Nu vreau să mai iau cu mine, ți-o dau pe toată,
pentru că dubița ta arată cam...
... ponosită.
Nu e adevărat.
Trebuie doar spălată.
Nu. Ia vopseaua mea.
Ponosită.
Fern! Sunt eu, Swankie.
Ce e? Sunt indispusă.
De unde am luat toate astea?
- Da? Se adună. - De unde au apărut?
Am pus pe Facebook,
pe Quartzsite Chatter deunăzi că dau toate astea
și am rugat oamenii să vină să le ia.
Sper să vină.
- Îmi place ăsta. - Ia-l!
- Glumești? - E al tău.
- E plăcut. - Arăți foarte bine în scaunul ăla.
Și ăsta e jasp roșu, alb și albastru.
- Ăsta ce e? - Ăla e lemn pietrificat de palmier.
Și face parte din aceeași...
... rocă, și...
Au!
- Ai grijă cu brațul. - Aia e alta cu roșu, alb și albastru.
- Ce e? Ce? - Nu mă simt foarte bine.
Mă doare capul.
Aici. Stai jos.
Poți?
Ce se întâmplă?
- De ce ai nevoie? - Mă doar capul rău. Și mi-e greață.
- Apa ajută? Te-ar ajuta? - Da.
O, Doamne!
Poftim!
Ai grijă la braț.
Ești bine?
Bănuiesc că da.
Ești bine?
Doctorii mi-au spus că...
Mi s-a înlăturat cancerul din plămân cu ceva timp în urmă
și carcinoame celulare mici.
Și mi-au spus că s -a extins la creier.
Și mi-au dat doar 7-8 luni de viață.
Îmi pare rău.
O să...
... mă duc în călătorie.
O să mă întorc din nou în Alaska, datorită unor amintiri frumoase.
Și...
... o să fac ce am de făcut.
Am o carte, Ultima ieșire, de dr Kevorkian.
Unii îi spun Doctorul Morții.
Și are diferite moduri de a-ți curma viața, dacă e nevoie.
Și...
... e ca un fel de rețetă.
O am, dacă am nevoie de niște idei,
dar n-o să mai petrec timp înăuntru, într-un spital.
Nu, mersi.
Fac 75 de ani anul ăsta
și cred că am avut o viață destul de bună.
Am văzut niște lucruri foarte frumoase, cu caiacul în toate locurile alea.
Și un elan în sălbăticie.
O familie de elani pe un râu din Idaho.
Și pelicani albi mari care aterizau la 2 m deasupra caiacului meu,
pe un lac din Colorado.
Sau...
... după cotitură, era o stâncă
și erau sute și sute de cuiburi de rândunele pe peretele stâncii.
Și rândunele zburând.
Și se reflectau în apă și parcă zburam cu rândunelele.
Erau sub mine și deasupra mea, și peste tot în jurul meu.
Și puișorii ieșeau din ouă
și bucăți de ou cădeau din cuiburi, aterizând și plutind pe apă.
Niște coji mici și albe.
E atât de minunat!
Am simțit că am făcut destule. Viața mea era completă.
Dacă muream exact atunci, era perfect în ordine.
Nu știu. Poate când o să mor, prietenii o să se strângă în jurul focului
și o să arunce o piatră în joc în memoria mea.
Văd ceva frumos.
Așa! Și îl tragi în sus...
... și închizi.
Cum e?
Uită-te la asta.
Bunica mea mi-a făcut-o și mi-a dat-o mie.
- S-o porți cu plăcere! Să ai grijă de ea. - Mulțumesc.
Pa!
Pot să-ți spun ceva, Swankie?
Ce?
M-am gândit mult la soțul meu, Bo.
Când s-a agravat foarte rău la sfârșit, i-au pus în spital perfuzie cu morfină
și eu stăteam noaptea acolo, în spital.
Și...
... îmi venea să țin degetul pe perfuzie un pic mai mult...
... ca să se ducă.
Poate ar fi trebuit să mă străduiesc mai mult,
ca să se ducă mai repede fără să sufere atâta.
Poate nu și-ar fi dorit asta.
Poate încerca să stea cu tine cât mai mult posibil.
Sunt sigură că ai avut grijă de el, Fern.
Am avut.
Pa, Fern!
Bine.
Fern!
- Bună! Ce faci? - Bună! Mulțumesc mult.
Cu plăcere. E neagră, așa că...
E în regulă.
Bună! Cafea?
- Te cunosc. - Da, bună! Dave, nu?
Ghicește!
- Fern. - Da.
Am deschizătorul tău.
Da. Da, da, da, așa e.
- Lucrezi aici acum sau...? - Da, primul an.
Deci, cafea?
Da, sigur.
- Da. - E bine.
Neagră, așa că...
Dacă o vrei cu ceva, pui tu. Pa!
- Da. O zi bună! - Sunt gazda ta din camping.
Ceea ce vrei sigur să faci e să-ți pui mănuși.
Trebuie să-ți protejezi sănătatea.
Vin oameni din toată lumea aici.
Le umfli un pic.
Și gata.
Și pereții? Sau doar chestia aia argintie?
- Și pereții, da. - Bine.
Unde te duci să vezi așa peisaj?
- Exact aici vii. - Da.
- Stepa. - Stepa.
Noi suntem javrele din stepă.
Uite! Uite!
Nu vreau ăia pe mine! Nu.
Sunt unii!
E o pungă aproape întreagă de Doritos.
Scuză-mă!
Da?
Bună!
- Tu ești gazda din tabără? - Da. Eu sunt Fern. Ea e Linda May.
- Ce mai faceți? - Bine.
- Ți-aș strânge mâna... - Eu sunt Victor.
- ... dar n-ai face-o. Nu acum. - Nu vrei să atingi astea.
A căzut curentul aici.
Încercăm să dăm o petrecere de aniversare pentru fiica noastră.
A pornit?
- A pornit! - Bun!
Vrei să ți-l leg și pe ăsta de încheietură?
O, nu! Vântul se întețește!
Vai! Hopa!
Pe care mână îl vrei?
Pe aia?
Ce mâini frumoase!
Mulțumesc.
Poftim!
Bun venit la Băile din Stepă!
Se oferă cineva din public voluntar?
- Eu! - Bine.
Nu se simte minunat?
Cum te cheamă, dră?
- Linda. - Linda.
National Grasslands Centrul pentru vizitatori
Bună! Vă pot ajuta?
Da. Am venit să facem turul.
Turul va începe în 15 minute.
Să așteptăm aici?
Puteți aștepta aici, dacă vreți. Am o hartă grozavă cu locul aici.
Avem un program cu câteva activități de vară.
- Puteți lua unul. - Minunat!
- Poftim! - Bine.
O să fie foarte palpitant.
Frecați două pietre una de alta.
Și o să vedeți ce se întâmplă când încep să devină ca nisipul.
De aceea e atât de ușor pentru un paleontolog să găsească fosile aici.
De ce sunt găuri în pietre?
Asta e o întrebare foarte bună.
Cândva, era aer în aceste roci.
Buzunare mici, bule mici de gaz.
Și sunt prinse în roci.
De-asta se sparg așa ușor.
Hei, hei!
Ai găsit ceva interesant?
Roci!
Bună, Fern!
Greg...
Aliniează alea.
Pentru casa de pământ!
- Pentru casa de pământ, Linda May! - Pentru casa de pământ!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Mulțumesc.
Da.
Îți subțiază vocea.
Da.
Bine.
Ăsta e pământul meu din Arizona.
O să construiesc o casă de pământ
care e o casă complet sustenabilă,
făcută din cauciucuri, sticle și conserve.
Deci nu are reziduuri.
- Nu dăunează în niciun fel pământul. - Autonomă?
Autonomă.
Arată ca o operă de artă vie pe care ai făcut-o cu mâinile tale.
E ceva ce pot lăsa nepoților mei.
Casa aia va fi acolo timp de generații.
Va dăinui mai mult decât noi toți.
Ăsta e un lucru bun.
Așa! Acum merge.
Când îmbătrânești, ai personalitate.
Da.
N-o să te văd o vreme.
Dar...
Vino să mă vezi.
Vino și stai cât vrei.
Oricând vrei.
Bine.
Mulțumesc.
Mulțumesc, Linda May.
Eu îți mulțumesc.
Mi-ai dăruit atât de mult!
- Bine. Bine. - Bine. Bine.
Bună, Fern!
Bună!
Am fost la benzinărie
și cred că e mai bine să nu treci prin parc pe întuneric,
după țigări,
așa că ți-am luat astea.
- Ce sunt? - Bețe de lemn-dulce.
Nu pot fuma lemn-dulce, Dave.
Știu, dar le poți mesteca
și, știi tu, ajută să oprească dorința.
- N-o să mă las de fumat, Dave. - Da, știu, dar ar trebui să le încerci.
Sunt bune și pentru digestie.
Bine. Mersi.
Ce se întâmplă?
Furnici. Am furnici.
O, furnici. Sunt în regulă.
Nu sunt. Sunt în mâncarea mea, Dave!
Pot singură. Mersi.
Unde vrei asta?
Fern, îmi pare rău.
Îmi pare rău, n-am știut că...
Treci acolo!
- Nu e nevoie să țipi. Bine? - Stai acolo.
Plec.
Bine.
Nu, e închis.
Ești unul dintre oamenii ăia norocoși care sunt din Statele Unite.
- Din Statele Unite ale Americii. - Da.
- Da, sunt. - Și poți călători oriunde.
- Da, dnă. Știu. - Și uneori vi se spune...
... nomazi...
- ... sau oameni fără casă. - Da.
Văd că ai inelul ăsta.
Ești căsătorită?
Sunt...
... dar soțul meu a murit.
Așa că...
N-o să-l scot.
Inelul ăla e un cerc.
Și nu se termină niciodată.
Și asta înseamnă că dragostea ta n-o să se sfârșească niciodată.
Și s-ar putea să nu-l poți scoate nici dacă ai încerca.
- Nu cred că aș putea. - Nu.
Ai o rulotă frumoasă. Cea mai bună.
Are diverticulită. Care e inflamarea intestinelor.
Așa că, mai devreme, chirurgul a intrat și i-a făcut o operație de laparoscopie.
A fost operat?
- Tăiței. - Da. Sunt buni când ești bolnav.
- Uau! - Biscuiți în formă de animale.
Și...
... pentru tine.
Sunt preferați mei.
Știu.
Mersi, Fern.
Deci, ce o să faci în continuare?
Mă duc la recoltarea sfeclei în Nebraska.
Începe abia în octombrie.
Tu?
Încep munca la Wall Drug.
Am făcut asta anul trecut. Pot să văd dacă mai au vreun post.
- Pentru mine? - Da.
Au un loc grozav de parcare.
Să-ți priască scrumbia! Fă-te bine! Pa!
- Cum merge? - Bine, bine.
Unu...
- Bună, Michael! - Cum merge?
- Bine. Pot să iau roșiile și cepele? - Da. Sigur.
Mulțumesc.
Nu-mi place.
- Unu în dreapta. - Bine.
Te rog, nu-i lăsa fața aproape de mine.
Vai de mine!
- Dumnezeule! - Nu e frumos?
Glumesc și nu chiar.
O, nu! Îmi strânge brațul rău de tot.
Ăsta sunt eu.
Bine.
Da!
N-a luat-o.
Doamne, uite ce scârbos e!
Nu! Ieși de acolo, Terry! Ieși!
E în regulă, Fern. Fern, e în regulă.
- Nu, nu. Nu, nu. - E în regulă. Uite!
Ce e? Ce le dă de mâncare?
- Probabil pui sau ceva. - Nu. Iepuri.
Uită-te la asta! Uită-te la asta!
- Uită-te la ochii lui! - Da, da. Te vrea pe tine.
Te vrea pe tine acum.
Treci acolo. Nu vreau să fiu eu aia.
O să treacă prin geam.
Păstrează curățenia.
WALL DRUG DINOZAUR DE 25 M
Cred că erau de fapt atât de mari.
Primul lucru pe care vă rugăm să -l faceți e să stingeți luminile puternice.
- Pot. - E chiar acolo.
Da, direct deasupra capului,
e steaua Vega.
Dar e la 24 de ani -lumină depărtare.
Asta înseamnă
că lumina la care vă uitați
a părăsit Vega în 1987.
- Și doar ce-a ajuns aici? - Și doar ce-a ajuns aici.
Telescopul e montat pentru Jupiter.
Jupiter e cea mai mare planetă
din întregul nostru sistem solar.
Stelele explodează și împrăștie plasmă și atomi în spațiu.
Uneori aterizează pe Pământ.
Hrănesc solul.
Devin parte din voi.
Întindeți mâna dreaptă
și uitați-vă la o stea.
Pentru că ăștia sunt atomi
din stele care au explodat acum o veșnicie,
care au aterizat pe acestă planetă
și acum sunt în mâna voastră.
- Bună! - Bună!
Îmi pare rău, am închis.
Îl caut pe Dave.
Sunt fiul lui, James.
E în bucătărie. Acolo, după tejghea.
- Aici? - Da.
În Nashville, am înregistrat un album...
Lasă-mă pe mine.
Am trecut pe aici.
- Da? - De câteva ori, da.
Locul ăsta, zău...
Nu știu de ce ar vrea cineva să locuiască aici.
Există și locuri mai rele.
Vrei să știi un mod bun de a cunoaște un loc?
Care e?
Întâlnirile Alcoolicilor Anonimi.
- Chiar? - Pentru mine, adică.
Când eram cu trupa și călătoream prin lume,
mergeam la întâlniri din astea peste tot.
Era un mod grozav de a cunoaște oameni și un loc.
Cum e burgerul?
- Nu e rău. - Da?
- Tatăl tău e bucătar bun. - Nu e atât de greu să faci un burger.
Ce rău ești!
- Asta e soția lui, Emily. - Drăguță! Sper că e mai mare decât pare.
- O să facă un copil. - O să fii bunic.
Când naște?
Peste două săptămâni, a spus.
Se duce spre casă acum.
- M-a rugat să mă duc cu el. - Ar trebui să te duci.
Am fost...
Nu i-a prea plăcut că n-am fost prin preajmă când era... mic.
Am încercat să fiu prin preajmă când a mai crescut,
dar el era cu ale lui, eu, cu ale mele...
... și cred că am uitat cum să fiu tată.
Oricum, n-am fost foarte bun la asta.
Nu te gândi la asta prea mult, Dave. Doar du-te. Fii bunic.
Vrei să vii cu mine?
Poate pot veni în vizită.
Perfect!
Noapte bună!
dacă vii în vizită, mai sunt multe din astea! -D.
MIDWEST RĂZBUNĂTORII
Ai reușit, Swankie.
Mersi, omule.
După aia o să-mi fac un G mare aici, de la Georgia.
Și un buldog mare aici.
O să fie o jumătate de mânecă pentru Buldogii din Georgia.
Dumnezeule!
Nu se parchează peste noapte. Nu puteți dormi aici.
Plec. Plec.
Bine, avem piese și manoperă,
2.300$ cu taxe.
Bine.
Am căutat valoarea rulotei tale.
Cu atâția km la bord, face vreo 5.000$, cel mult.
Aș recomanda probabil
să iei banii ăștia și să-ți iei alt vehicul, ca să...
Nu, nu. Nu pot face asta.
Nu pot face asta. Pentru că... Bine.
Am investit mult timp și bani ca s-o fac înăuntru
și mulți oameni nu înțeleg valoarea acestui lucru.
Dar nu e ceva ce putem...
Locuiesc acolo.
E casa mea.
De ce nu mi-i poți trimite, Doll?
Pot să te plătesc... Pot să...
Dolly, ascultă, pot să ți-i dau înapoi.
O să lucrez iar cu Amazon.
O să ți-i pot înapoia imediat ce iau banii.
O să fie...
Eu sunt încăpățânată? Eu cred că tu ești o scorpie.
Bună!
Bună, Fern!
Soneria merge.
Da, n-am auzit-o, așa că...
Bună!
Îi vrei cu cașcaval? Bine.
Am prăjitura mea faimoasă cu 4 ouă. Dolly m-a convins. Unde o vrei?
- Bine. Pun-o acolo, Fern. - Aici? Bine.
- În regulă. - Arată grozav. O vreau pe aia.
Bine, e a ta.
- Îți e menită. - Două felii de cașcaval, te rog.
Vrei cașcaval?
- Două felii, te rog. - Bine.
- Ea e sora mea, Fern. - Bună, Fern! Eu sunt Jim.
- Bună! Scuze. Am lămâie pe mână. - Îmi pare bine. Soția mea, Pam.
- Bună, Pam! Scuze, mână udă. - Bună!
Jim lucrează cu George de mult timp.
George ne-a vândut prima casă înainte să mă apuc de imobiliare.
- Ți-au spus cum s-au întâlnit? - Nu.
Eu le-am făcut cunoștință.
Ți-am făcut cunoștință cu George, dar eu îl cunoșteam pe George.
Am scos-o în oraș și am spus: „Ascultă...”
„George mi-e prieten foarte bun.”
„Nu vreau să strici asta.”
„Dacă nu ai intenții serioase,”
„nu te juca cu el.”
- Și n-am stricat-o. - Și tu ai spus: „Ce tot spui?”
Și, de câți ani sunteți împreună?
De peste 30.
- A ieșit destul de bine. - Da, a ieșit destul de bine.
Am reușit să mă ocup singură de asta, de fapt.
- După prezentare. - Cu plăcere.
Lucrurile arată bine acum.
Prețurile cresc. 2012 e un câștigător.
Aș vrea să fi avut banii în 2008, ca să cumpăr tot
și să pot vinde acum.
Afacerile imobiliare ies mereu în câștig.
Nu vreau să te contrazic,
dar trebuie s-o fac.
E ciudat că încurajezi oamenii
să-și investească economiile de-o viață, să-și facă datorii,
doar ca să-și ia o casă pe care nu și-o permit.
Fern, asta e o vedere limitată vizavi de ceea ce facem.
E limitată, George?
Nu suntem toți în măsură
să aruncăm totul și să plecăm la drum.
Asta crezi că am făcut, George?
Am aruncat totul ca să plec la drum? Asta am făcut?
Bine. Îmi pare rău.
Cred că ceea ce fac nomazii
nu e diferit de ce au făcut pionierii.
Cred că Fern face parte dintr-o tradiție americană.
Mi se pare grozav.
- Bună! - Bună!
Poftim!
Bine. Da, mersi.
Știi că o să ți-i dau înapoi, nu?
Ți-i dau.
- De ce nu te muți cu noi? - Nu pot trăi aici.
Nu pot trăi în camera asta.
Nu pot dormi în patul ăsta. Mulțumesc, dar nu pot.
Știu, nu suntem la fel de interesanți ca oamenii pe care-i întâlnești.
- Nu despre asta vorbesc. - Nu, asta este.
Ce e acolo e întotdeauna mai interesant.
Ai plecat de acasă imediat ce ai putut,
te-ai măritat cu Bo după doar câteva luni
și te-ai mutat cu el în mijlocul a nicăieri.
Și, chiar și după ce Bo a murit,
tot în Empire ai rămas.
N-am înțeles. Ai fi putut pleca...
Da.
De-asta nu pot veni aici.
Nu ți-am mai spus asta, și poate ar fi trebuit...
Știi, când erai mică, erai excentrică pentru alții.
Poate păreai ciudată,
dar era doar pentru că erai mai curajoasă și mai onestă decât toți ceilalți.
Și mă vedeai, când mă ascundeam de toată lumea.
Și, uneori, mă vedeai înainte să mă văd eu singură.
Aveam nevoie de asta în viață.
Și ești sora mea.
Mi-ar fi plăcut să fii cu mine în toți acești ani.
Ai lăsat un mare gol plecând.
Asta e vina mea.
Hei...
Bună! Vrei un sendviș? Ți-e foame?
Cred că te-am mai întâlnit.
Da, eu sunt Fern.
Lucram la T-Rock în Quartzsite.
Fern.
L-ai lăsat pe Noodle să-și vândă pietrele acolo, nu?
Da.
Vrei o bere?
Da, bine. Îți dau un sendviș la schimb.
Poftim!
Mersi.
E frig. Ar trebui să stai lângă foc.
Am o mică problemă cu genunchii. Poți să mă ajuți?
- Sigur. - Mersi.
Da, așa e bine. Da.
- Bine. - Perfect! Mersi.
Mi-ai dat o brichetă în Quartzsite.
O mai ai?
Nu, s-a dus demult. Dar am asta pentru tine.
Vreau s-o iei tu.
Mersi. E foarte frumoasă.
Ce e? Ce e piatra asta?
- E un os de dinozaur. - Chiar?
Așa cred. Dar știu doar ce mi se spune.
Unde sunt părinții tăi?
Acasă, în Wisconsin.
Crezi că-și fac griji pentru tine?
Nu te simți singur?
Ai o iubită pe undeva?
Ei bine...
... sincer să fiu, există una.
Locuiește în zona de nord. La o fermă mică.
E fericită cu viața ei de acolo.
Eu...
... îi scriu scrisori.
Deștept băiat! Foarte bine. Scrisorile sunt bune.
Doar că nu scriu niciodată despre lucruri
de care cred că i-ar păsa.
Ai încercat poeziile?
Nu.
Nu cred că știu vreuna.
Tu știi vreuna?
Ce zici de una pe care am folosit-o ca jurământ la nunta mea?
Nu eram cu mult mai mare decât tine.
Perfect!
Aș putea s-o aud?
Bine. Să văd dacă mi-o amintesc.
„Să te asemăn oare cu o zi de vară?”
„Tu ești de fel mai dulce și mai cumpătat.”
„Vânturi năvalnice în mai mugurii-i doboară”
„Și vara trece pe neașteptat.”
„Uneori, ochiul din cer prea tare strălucește”
„Și-adesea chipu-i auriu e pal.”
„Și orice e frumos uneori se risipește”
„Din întâmplare sau al naturii schimbător val.”
„Dar vara ta eternă nu va păli în veci”
„Nici nu-și va pierde frumusețea datorată.”
„Nici...”
„... măcar...”
„Nici Moartea nu va fi în umbra ta, de treci”
„Când slava-n versuri îți este închinată.”
„Cât omul va avea suflare și ochii vor vedea”
„Atât va dăinui poemul și viață îți va da.”
Fern!
- Bună! - Bună!
Bună! Ai venit.
Da.
Bine.
Da. E frumoasă.
Bună! Vino încoace!
Intră!
- Iau eu asta. - Bine.
Ea e Emily, nora mea.
- Eu sunt Fern. - Mă bucur să te cunosc.
Bună!
Bine ai venit!
- Bună tuturor! - Aici erai!
Ea e Fern.
Bună! Eu sunt Mike.
- Bună! Mă bucur să te cunosc. Mersi. - Și eu. Bine ai venit!
Și îl știi pe James.
- Bună, James! Ce mai faci? - Bună! Tu? Mă bucur să te văd.
Mersi că m-ați primit.
- El cine e? El e micuțul? - El e Damien.
- Bună! - El e micuțul.
- Bună, Damien! - Spune „Bună”.
- Cum a fost drumul? - Grozav. Un pic mai dificil la final.
- E un drum înfricoșător. - În duba ta? Am auzit de ea.
- Da, da. - Mi-ar plăcea s-o văd.
O să vă fac cunoștință la un moment dat. Mersi. Da.
De unde vii? Ăla e Peter.
Hei! Pot să te servesc cu ceva?
- Da. Apă ar fi grozav. Mersi. - Perfect! Sigur.
Ești de mult pe drum?
Da, am muncit o vreme,
dar am călătorit de când ne-am văzut ultima oară.
- Bine, super! - Poftim!
Bine, te duc la mami.
- Aveai o pană. - Ai mâncat ceva?
Aveai o pană la dubă, Dave.
Bine. Nu observasem.
Pentru că rămâi aici?
Da.
Bine.
Nu mă așteptam s-o fac.
N-am crezut că o să mai petrec vreo noapte sub un acoperiș, dar...
Ăsta e un loc foarte frumos, Dave.
Da, poți să rămâi.
Bine, mersi. Am rufe de spălat.
Am vrut să spun mai mult timp, Fern.
Au o casă de oaspeți.
Vorbesc serios.
- Ce ar zice ei de asta? - I-am întrebat deja.
Te plac. Ești o persoană bună.
Te înțelegi cu oamenii în cea mai mare parte.
Îmi place să fiu în preajma ta.
Ce e? Ce e? Nu vrei să stai așa?
Vrei așa, nu? Da.
Da.
Ține-l! S-ar putea să fie un pic obosit.
Poftim! Trebuie să mă duc în bucătărie.
Bine. Bine.
Doar, doar...
Nu sta mult, Dave.
Bine?
... nu-i așa?
Du-te! Du-te!
Vino aici!
Vin. Uitați-vă la toate alea.
Câte ai?
Nu știu câte avem.
Aia e frumoasă. Uite ce pene are!
Unde e aia mică și pufoasă?
- Nu vreau să mă ia prin surprindere. - Da.
Mulțumesc.
Îmi mai dai puțină umplutură...
- Porumb? - ... și puțin porumb?
Cum se numește aia?
Mersi, Fern. E bine.
Sos?
Curcanul ăsta e atât de suculent!
Asta e mâncare incredibilă!
Mulțumesc, Em. Mulțumesc, James.
Și vreau doar să spun ceva.
Bun venit lui Fern!
- Da. - La acest...
- La acest ospăț... - Mersi!
... ospăț în familie!
Și celui nou, și bănuiesc că și celor vechi,
și tuturor celorlalți!
- Da. - Bun venit, Fern!
- Bun venit! - Mulțumesc mult.
- O Zi a Recunoștinței fericită! - O Zi a Recunoștinței fericită!
Ura!
Noroc tuturor!
Clopotele din Acrosanti.
Asta e problema. Asta e problema.
- Și nu sunt... Nu, sunt îngrozitoare. - Da.
Îmi place numele ăsta, Empire.
Aveam un aeroport, o piscină publică,
un teren de golf.
Pare frumos.
Cum era casa ta de acolo?
Nimic special. Doar o casă făcută de o companie.
De fapt, era specială.
Noi eram chiar la marginea orașului.
Și curtea noastră dădea spre un spațiu deschis uriaș.
Era doar deșert, deșert, deșert, până la munți.
Nu era nimic în drumul nostru.
Chiar mă bucur că ești aici.
Dave chiar te place.
- Da? - Da.
Vorbește mult de tine.
UN AN NOU FERICIT
Un An Nou fericit!
Pentru că îi plăceau pietrele.
Ne vedem mai încolo, Swankie.
Bo nu și-a cunoscut niciodată părinții și noi n-am avut copii.
Dacă nu rămâneam...
... dacă plecam, ar fi ca și cum n-a existat.
N-am putut să-mi fac bagajele și să-mi văd de drum.
Îi plăcea mult în Empire.
Își iubea munca atât de mult!
Îi plăcea să fie acolo. Toată lumea îl iubea pe el.
Așa că am rămas.
Același oraș, aceeași casă.
Cum spunea tata:
„Ce rămâne în amintire trăiește.”
Poate mi-am petrecut prea mult din viață doar amintindu-mi, Bob.
- Știi ce vreau să spun? - Pot să...
Pot să mă regăsesc.
Rareori vorbesc despre fiul meu.
Dar astăzi ar fi...
Astăzi ar fi împlinit 33 de ani...
... și, acum 5 ani, s-a sinucis.
Și încă reușesc cu greu să spun asta într-o propoziție.
Și multă vreme...
... fiecare zi era...
Întrebarea era...
... cum pot să fiu viu pe Pământul ăsta, când el nu e?
Și nu aveam un răspuns.
Și alea erau zile foarte, foarte grele.
Dar...
... mi-am dat seama...
... că-l pot onora...
... ajutând alți oameni, slujind oamenii.
Așa, am un motiv să trec de zi.
În unele zile, e tot ce am.
Iar aici, sunt mulți oameni de vârsta noastră.
Inevitabil, există durere și pierderi.
Și mulți dintre ei nu trec nici ei peste asta.
Și e în regulă.
E în regulă.
Unul dintre lucrurile care îmi plac cel mai mult la viața asta
e că nu există un rămas-bun final.
Am întâlnit sute de oameni aici
și nu-mi iau niciodată rămas-bun.
Spun mereu: „Ne vedem mai încolo.”
Și o fac.
Și, chiar dacă e peste o lună, un an sau mai mulți ani uneori,
îi văd din nou.
Așa, pot privi înainte și pot fi sigur în sufletul meu
că o să-mi văd fiul din nou.
Tu o să-l vezi pe Bo din nou.
Și o să vă amintiți atunci de viața voastră împreună.
Sigur nu ai nevoie de nimic de aici?
Nu, n-am nevoie de nimic.
N-o să-mi lipsească nimic.
Ei bine, ne vedem mai târziu.
La mulți ani De la USG
Empire ALTITUDINE 1220 M
Dedicat celor nevoiți să plece.
Ne vedem mai încolo.
Ţinutul Nomazilor
Traducerea și adaptarea Andrea Puticiu