TIDLIGERE:
Hva var grunnen til Pedraza-etterforskningen?
Hvor er alle? Ble de svelget av jorden?
- Elena blir ikke frisk. - Hva skal hun utsettes for?
Det kan jeg ikke si. Alle er i helvete.
I det øyeblikket har du noe i hånden.
Den gjenstanden er det viktige. Beskytt den. Alt avhenger av den.
"Åpne en portal med en stein"? Hva pokker betyr det, Antonio?
Solgt til vår venn og velgjører, Mr. Christian Barbrow.
ETT ÅR TIDLIGERE
Vergara, min kjære sønn.
Jeg vet ikke veien ut, men jeg skal finne den.
Du er så sta. Fantastisk.
Er ikke overflatemenneskene utrolige? Svake, lunefulle, udugelige.
De lider av en stadig tilbakevendende sorg.
Uten deg hadde jeg ikke vært her.
Jeg forsyner dem med nytelse og smerte.
Det er min oppgave.
Slutt å snakke tull. Hva vil du med meg?
Jeg har støttet godhet eller ondskap, avhengig av hva som trengtes.
Men nå, for første gang-
- står jeg overfor en ny type. Du kjenner ham ikke.
Denne mannen vil ikke ha noe.
Det verste er at det han vil ha, er ingenting.
NICE I FRANKRIKE
Hun går ut.
God morgen. Håper alt er i orden.
Etter alt vi har gjennomgått, kan du vel si "du"?
Det handler om respekt.
Bare så du vet det, er de her for å beskytte deg.
- Du kan komme og gå som du vil. - Takk.
Hvis du ikke liker huset, kan du få et annet.
Det er flere lignende i området.
- Det er bra. Ikke ta deg bryet. - Ikke tenk på det.
- Hvor lenge må jeg bli her? - Du forstår det ikke.
Jeg prøver å forklare at huset er ditt.
- Unnskyld? - Huset, hagen og eiendommen er dine.
- For en overraskelse. Hvorfor? - Av takknemlighet.
Hva har jeg gjort for å fortjene den?
Mens halve den pavelige kurien krøp rundt på bakken-
- og tigget om litt makt, la mynten seg ved føttene dine.
- Den valgte deg. - Det stemmer.
Du sa det selv: Ingen ydmykhet.
- Skal vi spise? - Ja, det gjør vi.
Fra første stund følte jeg et spesielt bånd mellom oss.
- Vi snakker samme språk. - Fortsett.
Når du gir oss mynten, skal vi feire med en fest. Noe lite, men elegant.
Da skal jeg introdusere deg for de andre. Det er fire av oss.
- Fire? - To i Warszawa og én i Paris.
Resten av myntene er hos maktgrupper vi ennå ikke har tilgang til.
Tanken er å eie alle, som du forstår.
- Selvfølgelig. - Vi har en plan.
Men den forklarer jeg senere.
Det mangler 27 mynter. Det virker vanskelig.
Jeg landet på 26.
Jeg har fortsatt ikke takket ja til noe.
Jeg tenkte kanskje at huset ville hjelpe deg på vei.
- Huset og hva mer? - Jeg vet ikke. Hva med denne?
- Jeg har en overraskelse til deg. - Virkelig?
Her kommer han.
- Dette er Octavio, din nye venn. - Så bra, men jeg forstår ikke.
Han er helt og holdent din, akkurat som sportsbilen.
- "Min"? Og hva betyr det? - Du kan gjøre hva du vil med meg.
Jeg gjør alt du ber om. Jeg er slaven din.
Det har vi forstått, Octavio. Takk.
Jeg forstår ikke hva dette handler om.
Jeg vet at du har mistet en viktig person i livet ditt.
- Mener du mannen min? - Nettopp.
Det må ha vært veldig tøft følelsesmessig-
- noe som er vanskelig å løse, men når det gjelder det fysiske...
...garanterer jeg at Octavio kan veie opp for det.
Det tror jeg nok, men...
Ja, han er som bilen. Vi har andre modeller.
Om du ikke likte ham, kunne du bare sagt det.
Sa han ikke at jeg kunne gjøre hva jeg ville med ham?
Jeg drar nå. Jeg er trøtt.
Du må være mer intuitiv, Lagrange. Du heter vel det?
Overrask meg.
Én ting til.
Jeg har ikke mistet mannen min. Det skal du ha klart for deg.
Flytt dere.
Takk.
SEPÚLVEDA I SPANIA
Her. Jeg fikk nettopp dette om tidsreiser. Multiverset, metaverset.
Vi driver ikke med det nå. Det er flått som gjelder.
Flått?
Nettopp: flått, lus, småkryp. Et naturblad eller samlerkort.
- Stephen King. - Nei, fiksjon er uinteressant.
Jeg blir mer skuffet over virkeligheten. Den er usannsynlig.
Må du svinge så hardt, eller er det bilen?
Nei, du er den gamle.
Se på veien, ellers krasjer vi.
- Laguna. - Ja.
Ta avkjørselen til motorveien. Jeg viser vei. Hvordan fant dere meg?
Vi gjorde ikke det. Vi ville spørre kona di.
Ikke rør familien min om du vil leve.
- Ok. Vi må snakke sammen. - Ja, som sist, ikke sant?
Jeg henger i en krok, og du stumper røyk på føttene mine.
- Jeg husker det knapt. - Jeg har i hvert fall ikke glemt det.
Ta av til høyre her, mot motorveien.
Gå ut av bilen.
Ut av bilen, for faen. Kom igjen.
Til hytta.
- Hvem andre vet at vi er her? - Du misforstår, jeg er ikke med dem.
Ok, du er ikke med noen. Hva vil du med meg?
- Vite hva som skjedde. - Ikke stjel replikken min.
Det er min jævla replikk. Jeg spør om hva som skjedde.
Det var du som jobbet for dem. Du adlød deres ordre og utførte dem.
- Til punkt og prikke! - Jeg sa at jeg ikke husker noe.
Så synd.
Jeg husker bare at jeg våknet ved siden av min partners lik.
Hun var død, og alle var borte.
I månedsvis prøvde jeg å overbevise meg selv om at det sluttet der.
Føler du ikke det samme? At dette bare er begynnelsen?
At det er noe. Noe, jeg vet ikke hva.
Det bare vokser og vokser, og før du vet ordet av det, er det for sent.
Det sier Antonio også.
- Antonio. Klarte han seg? - Ja, han er med meg.
- Ser han fortsatt syner? - Ja.
- Jeg skriver dem ned. - Gjør du?
I en notatbok, for å huske navn og detaljer.
Hvordan vet jeg at jeg kan stole på deg? At du ikke lurer meg?
Kanskje jeg ender opp som deg, som en som henger folk i kroker.
Hvis noe føles galt, vær så god.
Hvorfor filmer du? Hvem i helvete er hun?
Rolig, rolig. Det er til YouTube.
Jeg skal ikke legge det ut. Jeg tar bare opp det som skjer.
Jeg samler informasjon, akkurat som du. Beklager.
- Men hvem er hun? - Haruka!
Haruka!
Jeg lider mer av dette enn du.
Nei, for til slutt må jeg be om unnskyldning!
Må du alltid spille offer? Samme hva som skjer, lider du mest!
Vi andre er her for å trøste deg. Jeg giftet meg ikke for det!
Hvorfor giftet du deg? For hva?
- Hva? - Du hørte meg!
Hvorfor giftet du deg, Merche?
Skal du holde på sånn, kan du like gjerne gå.
Det er sant, Merche.
Før hadde vi et felles mål som var veldig enkelt:
Å være lykkelige.
- Synes du vi er lykkelige nå? - Jeg vil ikke snakke om det.
Det er det vi må snakke om, Merche!
Hva er det, Paco?
- Har du noe å fortelle meg? - Ja.
Det siste året har vi bare vært kolleger i et firma.
Det er sånn det føles. Tror du vi har noe til felles?
Du visste det hele tiden! Du visste at jeg ikke kunne få barn!
- Ro deg ned. - Dra til helvete!
Tror du jeg er dum? At jeg ikke forstår hva dette handler om?
Hva handler det om?
Tror du virkelig at du har en sjanse med henne?
Barnet mitt.
- Hun er ute. - Hei!
Hei, kjære. Hei!
Vennen.
MADRID I SPANIA
- Hei. - Hei, Paco.
Hun på rom 212 er utskrevet.
Så da er det vår tur, det er jeg sikker på.
Hun var i dårlig form, men to uker senere var hun frisk som en fisk.
Hun er utskrevet. Jeg så henne og mannen i gangen.
Han er kjempehyggelig. Han klemte meg til og med.
Hva er dette?
Hva har de tatt på deg?
Fy faen.
Hva?
Paqui. Paqui.
- Hei, Paqui. Kom! - Jeg kan ikke nå, Paco.
- Det er noe du må se. - Hva er det?
Kom igjen.
- Hvor er det? - Hva?
- Fosteret i do! Hvor er det? - Hvilket foster?
Du babler.
Elena hadde et uttørket foster på magen!
- Jeg har ikke sett noe. - Hva er dette, da?
Du var på badet. Hvor er det?
Ikke rør meg. Jeg spylte bare ned. Ro deg ned.
Rolig, Paco! Se på meg. Du må sove litt.
Sånt stress kan knuse hvem som helst.
- Nå holder det! - Det må ha vært ham.
- Hvem? - Mannen som gikk inn.
- Her? - Ja.
For noen dager siden gikk det inn en prest i svart frakk.
Hør her, Paco.
Jeg henter en pille, så går du og legger deg.
Ellers legger jeg deg inn i dag. Ok?
- Det holder. - Ok.
Jøss.
Vi er tilbake. Vi er tilbake, nattrotter.
Vi prøver å finne ut hva som skjedde med de savnede i Pedraza.
En av dem gjemte seg visst her i denne vindparken.
- Hva i helvete driver hun med? - Ikke nå, Haruka.
Fjern den dritten, ellers knuser jeg deg så du ikke står på to dager!
- Ok. - Slapp av.
Antonio.
Antonio. Ikke bli nervøs. Hun er på vår side nå. Se hvem som er her.
Et klassisk rom for en gærning!
Se, det er festet tråder mellom bildene.
- Hva pokker? - Det er rart.
- Han går aldri ut. Han tør ikke. - Han tok seg vel sammen.
Kan du slutte å filme med den jævla mobilen?
- Antonio. Antonio, hvor er du? - Kom igjen.
- Han kan ikke ha gått langt. - Labatsky.
Han kan ikke ha kommet langt. Vi hadde møtt ham på veien.
Antonio!
- Der er han! - Pokker. Antonio.
Kom ned derfra!
Han elsker høyder. Ikke spør meg hvorfor!
Ser han noe høyt, må han klatre opp. Kom ned nå!
Jeg kan ikke! Jeg er opptatt!
- Det må være stemmene. - Helvete.
- Antonio. - Nei, Haruka. Nei, vær så snill.
Kanskje om en stund.
Helvete!
Antonio.
Hva er dette?
Antonio.
Vær forsiktig, Antonio! Vær forsiktig nå, ok?
Jeg må fortelle deg noe. Salcedo er her.
- Kan du ikke komme ned? - Når hun har dratt.
- Vi har snakket. Jeg stoler på henne. - Ikke jeg.
Hva skal jeg gjøre? Si at du er opptatt?
Når hun drar, kommer jeg. Jeg må gjøre meg ferdig.
Greit! Det går bra. Men vær forsiktig, vær så snill.
Ja!
Det passer visst ikke i dag. Vi får ta det en annen dag.
Det går bra. Vi kommer tilbake.
Si at jeg tar med sjokolade og churros. Han elsker det.
Kan jeg få lampen?
Det er en gjeng fysikere fra begynnelsen av 1900-tallet.
Einstein, Bohr, Planck og Schrödinger.
Og så er det festet en masse tråder til bilder av griser.
- Herlighet. - Ja, det er en direkte kobling.
Mellom Pedrazas slakteri og kvantefysikk.
Pokker.
- Hva ler du av? - Ingenting, beklager.
Husk at vi har å gjøre med en galnings tanker.
Alt er ubegripelig, men det er faktisk virkeligheten også.
Og får jeg velge, foretrekker jeg denne dritten. Hva skal jeg si?
Det er en direkte kobling mellom alt, vi må bare finne den.
- Det er ikke bare, bare. - Se på dette.
Dette er en kvantedatamaskin, ok?
Den er direkte koblet til Judas mynter og Erich von Deniken.
Hva betyr det? Aner ikke.
Men jeg skal finne ut av det, for Antonio er som en jævla radio.
Han får med seg alt og hører alt. Det er derfor vi bor her.
Her hører han bedre, og de kan ikke se oss.
Har du noe imot forskningsmetoden vår?
- Hva pokker? Nei. - Se.
Her er han som falt fra balkongen. Husker du?
- Ja. - Hvilken balkong?
- Jeg forklarer senere. - Denne fyren skal erstatte ham.
Han er veldig mektig. De er redde for ham.
- Ingen prest? - Nei, men Antonio er sikker.
- Hva heter han? - Barbrow!
Dette er Christian Barbrow, for pokker.
- Bephams leder. - Hva er Bepham?
Brotherhood for peace and Harmony Among Men.
En kult. Fargen deres er blå. De kler seg i blått og er gale.
Han er mangemillionær.
Han bor på en yachtflåte og skriver sci-fi-romaner og selvhjelpsbøker.
Halve Hollywood er medlemmer av Bepham.
- Og er det firmaet hans? - Det er som et digert puslespill.
Først må man legge kantene, eller gå etter farger.
Jeg har holdt på i månedsvis.
Men ærlig talt er jeg helt fortapt. Beklager, men jeg vet ikke.
Laguna. Disse folkene. De er i Pedraza.
De er borgens nye eiere.
- Kjæresten hennes døde der. - Ikke kjæresten min.
Hvilken borg? Pedraza?
Jeg har ikke vært der siden alt skjedde.
Hva gjør den fyren i Pedraza?
NEW YORK I USA
Hva kom først? Høna eller egget?
Noen ville svart høna, men det kreves jo også et egg.
Det er som Big Bang. Noe må vel ha eksistert før?
Eller oppstår alt ut av intet, uten hjelp?
Jeg vet ikke hva som kom først, men én ting vet jeg:
Noen eller noe utenfra skapte dem begge.
Vi må ta tilbake det narrativet.
Bare når vi mestrer fortiden, kan vi mestre fremtiden.
Vet dere hvorfor?
For når vi kommer til slutten, er vi tilbake ved begynnelsen.
Beklager forstyrrelsen, Mr. Barbrow. Jeg beundrer virkelig arbeidet ditt.
Du forstyrrer ikke. Ikke det minste.
Neste tirsdag, 20. mars, ved vårjevndøgn-
- er den eneste muligheten på 35 år da Saturn er på linje med Jupiter.
Du klarte det ikke sist, og du klarer det ikke nå.
- Jeg vet hvordan du forkler deg. - Steinen kan bare brukes til én ting.
Jeg jobber for en som ikke vil at det skal skje.
Si til sjefen din at om han vil forhandle med meg-
- så får han komme selv.
Han har dårlige minner om det.
- Sist han kom, ble han korsfestet. - Han blander seg for mye.
Hvis du vil eie verden, kan jeg hjelpe deg.
Tror du jeg trenger hjelp?
Jeg kan lære deg mye bedre triks enn det, det kan jeg love deg.
Hva? I bytte mot sjelen min? Du må oppdatere repertoaret ditt.
Jeg vil ikke ha denne verdenen. Jeg liker den ikke.
Jeg vil ha en ny.
TIL MIN KJÆRE LUCIFER
Unnskyld meg. Du må slippe meg inn på rom fem.
Jeg kan ikke forklare nå, men jeg har sett ting.
Slipp meg inn. Du må tro meg. Vær så snill, Paqui.
- Hvorfor får han ikke gå inn? - Han er for opprørt. Det er ikke bra.
- Jeg vil vite at hun har det bra! - Beklager, Paco!
Slipp ham inn, Paqui. Bare fem minutter.
Bare en liten stund.
- Det er ditt ansvar. - Ja.
Ok, jeg stikker.
Liker du ikke bilen? Hvorfor ikke, vennen?
- Du er verdens søteste. - Jøss, dette er flott.
- Prøv disse. - Ja, flott.
Lateks, perfekt. De andre er ikke bra.
- Trenger du noe? - Nei, ingenting.
- Er det noe vi kan gjøre? - Han er alt jeg trenger.
Du ser veldig fornøyd ut. Endelig fant vi det rette.
Det kan ikke ha vært lett.
Ved en viss sum mister folk alle skrupler.
- Hva med loven? - Papirene er ordnet.
Han er sønnen din ifølge alle lover og regler.
Og i bytte gir jeg deg mynten?
- Er det tanken? - Ja, mer eller mindre.
Vær så god. Den er i skuffen der borte.
Jeg elsker deg.
Det er ikke min feil.
Jeg burde ha visst det. Dere er bundet til hverandre.
Den vil bare være hos meg.
Om jeg lar den ligge et sted og går min vei, følger den etter.
Den gjør hva som helst for å komme tilbake til deg.
- Den har valgt deg. - Jeg vet det.
- Jeg visste det! - Ta tak rundt skuldrene.
Kutt ut, Paco. La Elena være!
Paco! Paco!
Elena. Elena. Her!
Her oppe! Jeg skal få deg ut herfra!
Nei, nei! Ikke åpne den! Nei!
Du må våkne. Hør!
- Når du har fått tak i den. - Hva?
Boka! Ikke se på den!
Du må finne Lombardi. Han vet hva som må gjøres. Husk: Lombardi!
Lombardi, Italia. Finn Lombardi. Lombardi!
Løp! Løp, Elena! Ikke tenk!
Løp! Løp!
Paco! Hva gjør du?
- Hvor skal han? - Stopp ham.
- Paco! Paco! - Hei, stopp!
- Hvor i helvete skal du? - Jeg vil ikke skade dere!
- Paco! Du har blitt gal. - Jeg vil ikke skade dere. Trekk unna.
Ikke vi heller, men roter du det til, må vi bruke makt.
- Slipp Elena. - Tilbake!
Helvete.
- Paco! Gå ut av heisen nå. - Tilbake!
Stopp, stopp! Stopp der!
Slipp henne. Slipp henne, Paco!
Slipp henne, vær så snill!
- Større fart? Da flyr du av. - Vi er ikke så heldige.
Ikke hør på pappa, Ricardito. Han elsker deg.
Men han fikser ikke forhold uten å fornærme den andre.
Det er bare fordi han er usikker. Jeg forklarer når du blir eldre.
Ikke si sånt til ham. Kanskje han forstår deg.
- Har du funnet ut noe? - Nei, og det skjer ikke.
Du kommer til å få en elendig ungdom, Ricardito.
Jeg kan ikke gi deg info, María. Det er ulovlig.
Jeg får ikke snakke med deg.
Det gjør jeg ikke. Jeg er bare i parken med sønnen min.
Så ikke si det til meg, men si det til sønnen din.
Vet du hvilket fransk firma som handler på børsen?
- Handler mat? - Nei, større ting.
RNUK-prosjektet. Vet du hva de gjør?
- Leker? - Nesten.
De lager våpen i fabrikker de har i Minsk.
- Våpen og hoteller? - Gå og lek nå.
Ja.
De lager våpen, nanoteknologi-
- og skal bygge om borgen i Pedraza til et hotell.
Hva har et hotell i Segovia med nanoteknologi å gjøre?
Ikke noe. Jøss, det er sent. Ricardo!
- Nei. - Ricardito. På tide å bade.
Det er skole i morgen.
- Hvem er de, da? - Si ha det til tante María.
- Ha det, tante María. - Ha det.
Ha det.
- Dere har vært sammen, ikke sant? - Er det så åpenbart?
Kroppsspråket lyver ikke.
- Jeg dyttet bare husken. - Greit.
Gi deg, Laguna.
- Pokker. - Vet du hvem han er?
Kom.
Lammet er her. Er dere klare?
Det er for mye aktivitet her. Senk frekvensen.
- Da fortsetter vi. - Ok.
Vi må gå gjennom tekstene fra forrige gang.
Pasient nummer tre sa at monsignore Reinhold-
- sto til høyre for balkongen ved siden av kardinal Jacobi.
Gjenstand 1543. Vi begynner overføringen til gruppen. Nå.
Ingenting ennå. Jeg prøver noe annet.
- Hva skjer nå? - Martín, vakten.
Han var ansvarlig for å slakte dyrene. Han har gitt oss mye.
- Men han vet ingenting om myntene. - Doble dosen.
Martín? Hva skremmer deg mest med alt dette?
Det er bare sånn vi kan følge tankene hans i sanntid.
Ellers må vi vente på bearbeidelsen.
- Er det kona hans? - Ja, hun som tok livet av seg.
- Jeg antar at vi tar opp alt? - Ja, vi har 200 timer med materiale.
- Det er vanskelig å finne noe nytt. - Dette er nytt, idiot.
Har vi funnet mynten?
Ja, vi har tre ulike vinkler av de neste fem minuttene.
- Delacruz tok den. - Unnskyld?
- Delacruz, meksikaneren. Han tok den. - Jeg skjønner.
Skal jeg fortsette med Martín? Han har mest informasjon så langt.
Men jeg ser at signalet er klart.
Ikke la ham svekke det med personlige motiver.
Tilbake til arbeidet.
- Hei. Hva gjør du? - Jobber. Og du?
- Hvorfor er nøkler så interessante? - Jeg vet ikke.
Blir du ikke stresset av å ikke vite?
- Man må bare gi seg hen. - Ja, og det er det du gjør?
Da er vel en vindpark perfekt?
Se, man kan se helt til Sepúlveda.
- Hvor lenge har du hatt kraften? - Hvilken kraft?
- Stemmene du hører. Det er en kraft. - Jeg vet ikke. Et par år.
Bare så du vet det, er du et medium.
Og du ser flott ut.
Landsbyen har ingen som deg.
- Håper jeg ikke forstyrrer. - Nei. Ikke i det hele tatt.
Jeg hadde det også sånn på skolen.
- Hadde du krefter? - Nei, neppe.
- Folk lo av meg. - Ingen ler av meg.
- Beklager. Jeg mente... - Jeg vet hva du mente.
Behandle meg som en idiot, og jeg kaster deg ned!
Greit.
Jeg er så jævla lei av at folk tror jeg er dum.
Problemet er at folk ikke tenker like fort som meg.
Jeg kan bare si halvparten av alt jeg har i hodet.
Sier jeg alt, ville jeg aldri holde kjeft. Jeg vet alt.
- Vet du hvor slitsomt det er? - Det må være tøft.
Samme det. Vi sees.
- Hvor skal du? - Ned.
Ikke sånn, kompis!
- Dere kan ikke gjøre dette! - Greit.
- Dere kan ikke holde meg! - Snakk med politiet.
Du prøvde å ta en pasient med makt. Det blir tøft for deg!
Kom igjen.
- Hvordan går det? - Han kjemper.
- Kan jeg gå inn? - Ja.
Rolig, pater Han kommer seg ikke løs.
Gi opp. Det som skal skje, er uunngåelig.
Det er som om det alt har skjedd. Det er bedre å tenke sånn.
Du klandrer deg for det om skjedde med Elena, men du gjorde det rette.
Jeg er her for å fortelle deg at han har kommet.
Han har reist langt for å be deg om noe.
Ikke skuff ham.
- Pater, hva tror du? - Han er bekymret, men det går bra.
Jeg forklarte at jeg er her som åndelig støtte for de syke.
Flere blir skremt av å se en prest.
- Men han ble som en annen person. - Den jenta er alt han har.
Uten noen løsning i sikte ville hvem som helst blitt gal.
Selvfølgelig. Så det er ikke noe annet?
- Hva mener du? - Jeg vet ikke, noe rart.
Han sa han hadde sett ting. Jeg vet ikke.
Nei. Det er ikke noe rart her.
Ok.
Ikke forvent en lang tale. Vi har ikke tid.
Det er et par ting som må gjøres umiddelbart.
Få Elena ut herfra, men tenk deg om. Ikke oppfør deg som en galning.
Det ville vært ille om en av disse idiotene ødela alt.
Så må du finne et rolig sted.
Et hotell eller et pensjonat der det ikke er så mange folk.
Én ting til.
Du trenger noen med spesielle medisinske kunnskaper.
Vi vet begge at du ikke er pervers.
Så ikke ha dårlig samvittighet.
Hør på meg. Det var ingen herfra heller.
Ikke bli gal av sjalusi eller noe sånt.
Bare aksepter det med velvilje, som Josef.
Forstår du det?
Det er uforklarlig.
Det er et mysterium.
Det er din skjebne og vår.
Han vil ha det sånn.
- Kom og lek med oss. - Ikke gå!
GYNEKOLOGI.
Se, jeg hadde rett. Der er det.
- Hva gjør dere? - Hva gjør du her, Paco?
Hva gjør du her, for Guds skyld? Hva tror du jeg gjør?
Da du prøvde å ta henne, mistenkte jeg noe.
Dette har skjedd før. Jeg tok flere tester.
Jeg skulle ønske jeg tok feil, men det gjør jeg ikke.
Du er en drittsekk. Hører du? En drittsekk!
- Jeg har ikke rørt henne. - Hvem var det, da?
Den hellige ånd, eller? Den hellige ånd?
De er her fra begravelsesbyrået. Skynd deg. Har du papirene?
Nei, nei. Jeg tar det.
- Kom igjen! - Ok.
- Skal du hjelpe meg? - Skal vi legge på denne?
Er du helt idiot? Kom igjen!
- Hvor skal den? - Byrået ved M-30.
- Er du sikker? - Hva mener du?
- Det ville ikke vært første gang. - Det står Salvador de Madariaga, 111.
- Blir du med? - Nei, jeg tar en røyk.
Stopp!
- Stopp! - Er han gal?
Stopp! Stopp!
- Hva skjer? - Er du gal?
- Hva gjør han? - Aner ikke. Gærning.
- Ring politiet. - Elena.
- Han er sprø. - Få ham ut!
Gjør det selv!
Kom igjen, pust. Kom igjen. Pust, vær så snill.
Våkne.
Våkne, vær så snill.
Tilgi meg.
- Hei, stopp! - Hva gjør du? Nei! Stopp!
Kom igjen! Slutt!
Tekst: Christina Violeta Th. Storsve Iyuno