Каним ви да опитате
МЕНЮТО
Скъпа.
Моля те, не пуши. Това ще убие вкусовите ти възприятия.
Поне ще умрат с усмивка.
Недей.
Марго, предстои много важна вечер.
Комбинацията от вкусове е изключително деликатна.
Като пушиш, убиваш способността си
-да ги оцениш. -Стига!
Моля те.
Добре. Господи.
Благодаря.
Слава богу.
Ще побере ли всички?
Без проблем. Общо 12 клиенти.
На вечер ли?
Как излизат на печалба?
По 1250 долара на човек. Ето как.
Шегуваш се, нали?
Да не ни сервират ролекси?
Да не съсипваме момента с разговори за пари.
Да се пуснем по течението.
Да прекараме вълшебна вечер.
Ти плащаш.
-Не е зле! -Благодаря, приятел.
Заслужаваш го.
Знаеш ли кой ще е доволен? Бети!
Счетоводството да върви по дяволите.
Дори не е вечеря с клиент.
Мамка му. Големи негодници сме.
Хубава работа. Дегустация за елита.
Ще се напият преди ордьоврите.
-Здравейте. -С лодка.
Как мислеше, че ще стигнем до...
Виж се само, ходиш по мостчето.
Мамка му.
Да му се не види.
Лилиан Блум. Божичко.
Коя е Лилиан Блум?
Пише за храните за списание "Савоар".
Тя буквално откри Слоуик.
Вече е сигурно.
Тази вечер ще е велика.
Всички за Хоторн да се качват!
Хоторн! Всички да се качват!
Леле.
Дами и господа, моля, настанете се удобно
за краткото ни пътешествие до остров Хоторн.
-Благодаря ви. -Хей!
И внимавайте, приятели!
Да се надяваме, че може да плава.
Да, господине.
Шегички за лодки.
-Да. -Да, за лодки.
-На лодка сме. -Да.
Има звезда на борда, нали?
Известна личност.
Бил е известен през 1998 г.
Той е личност, а тя е известна.
Боже, погледни натам.
Не трябва ли да се грижиш за мен?
Да не позволяваш да ме притесняват?
И двамата знаем, че не си притеснен.
Гледала съм всичките му филми, като бях дете.
-Чуй ме. -Явно е чревоугодник.
Поне така си мисли.
Шеф Слоуик ви приветства
с местни стриди в сос "Миньонет",
с лайм и морска мертензия. Да ви е вкусно.
-Прекрасно. Благодаря. -Благодаря.
Един от специалитетите му.
Лимоновите перлички са направени с алгинат.
Алгинат от...
От кафяви водорасли.
Ясно.
-Чисти водорасли. -Не е...
Вкусно е.
Божичко.
Невероятно е.
Наистина е невероятно вкусно.
Добро е.
Но мисля, че предпочитам само стриди.
Обичам стриди.
Не. Важно е съотношението на продуктите.
Трябва да усетиш вкуса с небцето си.
Моля те, не казвай "небце".
Късно е. Небце.
Здравейте.
Благодаря.
Все едно сме на абитуриентски бал.
Аз така и не отидох на бала.
Така ли? Защо?
Защото никое от готините момичета не каза "да".
Горкичкият.
Майната им на тези кучки.
-Брайс. -Добре дошли.
Добре дошли, г-н Лоримър.
-Здравейте. Фелисити Лин. -Добър вечер.
-И Деймиън Гарсия. -И г-н Джордж Диас.
-Г-н Диас, добре дошли. -Каза истинското ми име?
Разбира се, че ще го кажа.
-А папараците? -За нас е удоволствие.
Папараци ли? На остров сме.
Добре дошли на Хоторн.
Г-н Ледфорд и г-ца Уестървелт?
Не.
Извинете, да. Това е...
Това не е... Г-ца Уестървелт имаше други ангажименти и не успя...
Това е госпожица...
Аз съм Марго.
Здравейте. Приятно ми е.
Марго. Добре дошли.
Ще се опитаме да направим тази вечер възможно най-приятна.
-Благодаря. -Насам.
Благодаря.
Много съжалявам.
Беше неловко. Извинявай. Не трябваше...
Не, няма проблем.
Не се тревожи.
Съжалявам.
Г-н Либрант.
Г-жо Либрант, добре дошли.
Ще отидем направо в ресторанта, ако не е проблем.
-Били сме на обиколката много пъти. -Да, вярно е.
Моля, моите почитаеми гости да заповядат насам.
Благодаря. Следвайте ме.
По какво работите в момента?
Благодаря, че попитахте.
Видя ли? Хората ме познават.
Започвам да се изявявам като водещ.
Това ми харесва.
На остров Хоторн има около 50 декара гори и пасбища.
Отвсякъде сме обградени от вода.
Вярно е.
В момента вадим миди. Ще ви ги сервираме довечера.
-Не може да бъде! -Да.
Ей!
Извади повечко, приятел!
Умираме от глад!
Божичко.
Харесва ми усещането за биом от кулинарни идеи.
Сякаш сме в епикурейски салон.
По-добре ми звучи "биом".
По-добре е, вярно. Искам да кажа...
Стигнахме подножието на връх Глупост.
Абсурдно е.
Помириши го.
Ще огладнеем.
Аз съм голям чревоугодник.
Обичам храната.
И съм близък приятел с главния готвач.
Добре, приятел.
Помещението за опушване на месо е в скандинавски стил.
Използваме само месо от млечни крави.
Оставяме го да престои 152 дни, за да се отпуснат протеиновите нишки.
-Да. -Може ли да погледнем?
Четох за това в интернет.
Така ли? Може ли да погледнем?
-Корейско барбекю. -Да.
Но моля ви, не пипайте протеините. Не са отлежали.
Какво става, ако ги поднесете на 153-тия ден?
Настъпва хаос или...
Предполагам, че бактериите ще навлязат
в кръвта на консуматора и ще се придвижат до гръбначния мозък,
след което човекът ще се обездвижи
и не след дълго ще почине.
Значи сте прав, ще настъпи хаос.
Добре че сме професионалисти, нали?
-Иска ми се да работя за нея. -Да.
Чудесно.
Ето тук живеем.
Така ли? Наистина ли живеете тук? Всички?
Всички.
С изключение на шефа.
Ясно.
Солидарност, нали?
Не, г-н Фелдман.
Много повече е.
Ние сме семейство.
Сутрин започваме в 6:00 ч. с пет часа подготвителни дейности.
Прибираме, ферментираме.
Колим, мариноваме.
Втечняваме, втвърдяваме.
Желираме.
-Желират ли? -Да.
Желираме.
Обикновено вечерята отнема четири часа и 25 минути.
Всеки ден приключва доста след 2:00 ч. сутринта.
Затова е най-добре да живеем тук.
Случва ли се да прегреете или...
-Да прегреем ли? -Да, извинете.
Имам предвид да се уморите от еднообразната работа?
Шефът поддържа най-високи стандарти, ние - също.
Никога не прегряваме храната, освен ако е нарочно.
За да стане по-вкусна.
Кой е гладен?
Нали след това ще има храна?
Ядохме на лодката, а сега ще вечеряме.
Елза.
Извинете.
Елза, здравей.
Кой живее там?
Шефът.
Може ли да разгледаме?
Дори ние не можем да влизаме в къщата на шефа, г-н Ледфорд.
Хайде.
Не бива да безпокоим Господаря на прехраната.
Добре.
Козата не е ли най-великото животно?
Не. Едно време...
Дали ще избере едрия мъж?
Може би просто ще публикуваме в подходящия момент.
Така ли? Не те ли водя на най-добрите места?
Аз ги резервирам, затова ти ми кажи.
Използваш името ми.
Всъщност...
Здравейте отново.
Господа, парфе?
Каква гледка!
Искаш ли една снимка?
Къде ще седнем?
Да си сменим местата.
-Госпожице... -Милс.
Г-це Милс, ще седите на мястото на г-ца Уестървелт.
За теб ще е по-добрата гледка.
Не ми е нужна.
Аз ще виждам кухнята.
Благодаря!
Първо ще опитаме розето.
Да ви е вкусно.
Г-ца Уестървелт
Можете да наблюдавате готвачите и техните иновации.
Но, моля ви, не снимайте ястията ни.
Шефът вярва, че красотата на творенията му
се крие в тяхната мимолетност.
Ела. Не може да пропуснем това.
"Пакоджет" ли използвате?
Точно така, господине.
Този "Пакоджет" прави прахообразна, подобна на сняг консистенция.
Супер.
Да. И аз имам такъв.
Познавач сте, г-н Ледфорд.
Знаете името ми?
Обичаме да сме наясно кой вечеря при нас.
А шефът тук някъде ли е? Искам да поговоря с него.
Защо не седнете на мястото си?
Скоро ще сервираме.
Добре, благодаря.
Още ламбруско, госпожо?
Какво внимание към всеки детайл!
-И знаеше името ми! -Да. Но ти не го попита за неговото.
Вярно.
Ето го.
По дяволите.
Мен ли гледа?
ОРДЬОВЪР
Приятно? На това ли викаш "приятно"?
Приятно е.
Обичаш зимата, нали?
-Всъщност не... -Откачено е.
Това са кисели краставички с пъпеш,
бита сметана и препечено було.
-Благодаря. -Да ви е вкусно.
ОРДЬОВЪР краставички, сметана, було
Тази мания по снега.
Известно е, че е голям проблем и може да се случи на всеки.
Усещаш ли вкуса на коза?
Точно накрая. Малко козле.
Каза, че има сметана.
Не знам.
-Не каза от какво мляко е. -Не каза.
Ще чуя рекламата ти за сериала,
но първо искам да ти благодаря за последните две години.
Тази възможност беше...
Най-добрата в живота ти?
-Да пием за още много такива. -Опитвам се да се сбогувам с теб.
Ще ме оставиш ли да го направя?
-Не е истина. -Истина е.
-Започвам нова работа. -Божичко!
Мама ми намери работа в "Сони".
Казах ти преди две седмици.
Ето служебния ми телефон.
-Ето кредитната карта. -Какво? Не може да се прехвърля.
Ето го ключа за къщата ти в Лос Анджелис...
-Нямам джобове. -...за апартамента ти в Ню Йорк
и за другия ти апартамент, за който жена ти не знае.
-Как е Аманда? -Вземи ги, в понеделник няма да дойда.
Наистина ли го правим? Говорим за личния си живот?
-Близки ли сме? -И на мен не ми се иска.
-Но не трябва ли? -Нужно ли е?
Не сме добре, Брайс.
С Аманда не сме добре. Не се разбираме.
По твоя вина ли?
Не, по нейна. Тя ме накара да пиша на колежката й.
Разбира се, че по моя вина.
Аз съм задник.
Поне имаме работа.
-И пари. -За работата и парите.
-Точно така. -Да.
Жалки сме, нали?
Боже, някой да ни гръмне.
Не, няма да ги взема.
Господи, искам да вляза в това нещо.
Проблем ли е,
че не ми харесва, колкото на теб?
Не, няма проблем.
Седя с най-красивото момиче в залата.
Защо си толкова запален по храната?
Не знам. Нали се сещаш как някои боготворят
спортисти, музиканти
-художници и така нататък? -Да.
Тези хора са идиоти.
Тяхната работа е без значение.
Те се занимават с надуваеми топки или укуеле, или нещо подобно.
А готвачите
претворяват суровите материали на самия живот.
И на смъртта.
Изгледах два или три пъти всеки епизод на "Масата на главния готвач".
Гледал съм Слоуик 20 пъти.
Гледал съм как обяснява кога една зелена ягода е неузряла.
Виждал съм го да подрежда в чиния сурова мида, докато още мърда.
Това изкуство е на ръба на пропастта,
мястото, където работи и Бог. Същото е.
Добре казано, Тайлър.
-Стига, недей. -Не! Говоря сериозно.
Мисля, че започвам да схващам.
-Наистина? -Да, донякъде.
ПЪРВО БЛЮДО
Добре.
Да, шефе.
Добър вечер.
-Добър вечер. Здравейте. -Здравейте.
Добре дошли на Хоторн.
Аз съм Джулиан Слоуик и за нас ще бъде удоволствие да ви нахраним.
Завесата се вдига.
През следващите няколко часа
ще поемете мазнини,
сол, захар, протеини,
бактерии, гъбички,
различни растения и животни,
а на моменти - цели екосистеми.
Но трябва да ви помоля за нещо.
Само за едно нещо.
Не яжте.
Сериозно ли говори?
Вкусвайте.
Наслаждавайте се.
Изпитвайте удоволствие.
Помислете за всяка хапка, която слагате в устата си.
Вложете мисъл.
Но не яжте.
Менюто ни е твърде ценно, за да бъде изядено.
Огледайте се.
Ние сме на остров.
Приемете това.
Приемете всичко.
И простете.
И в този ред на мисли...
Храната!
Да, донесете я.
Ето ги, идват.
Боже, като оркестър на манифестация.
Първото ни блюдо се нарича "Островът".
В чинията си виждате растения от различни части на острова,
подредени върху камъни от брега,
покрити с леко замразена филтрирана морска вода,
която ще придаде вкус на ястието, докато се размразява.
Този човек търсех преди малко.
Моля?
Извинете.
Всичко е наред.
Да, това са същите миди.
Ето какво трябва да запомните за това ястие.
Ние, хората на този остров, не сме важни.
Островът и хранителните вещества, които ни осигурява,
съществуват в идеално състояние, дори да не ги събираме,
променяме или смиламе.
Това, което се случва в тази зала, е без значение,
ако го сравним с това, което се случва в природата,
в почвата, във водата,
във въздуха.
Ние сме една наносекунда от времето.
Природата е вечна.
Да ви е вкусно.
Жизнерадостно изказване.
Плачеш ли?
Просто се трогнах. Всичко е толкова красиво.
Прекалено красиво е, за да го изям.
Най-хубавият ресторант в родния ми град беше...
Дали шеф готвачът ми е ядосан?
Заради мидите?
Не е нужно да го наричаш "шеф", Тайлър.
Сигурна съм, че дори не подозира, че съществуваш.
Искам той да...
-Да те харесва? -Да, донякъде.
Тайлър, ти си клиентът.
Плащаш му, за да ти сервира.
Няма значение дали те харесва, или не.
Вярно. Чакай, какво значи това?
Нищо.
Отпусни се и просто си яж камъните.
А към храната, от нашите приятели от "Каролин Море"
в Шасан Монраше
първокласна реколта от 2014 г.
Не от едно единствено лозе,
а от един единствен ред.
-Прекрасно. -Вълшебно.
Какво мислиш? Според мен е доста...
Наполовина страхотно. Донякъде е така.
На моменти.
Нужно е повече внимание към детайлите.
Сякаш е приготвяно с пинцети.
Но усещам ароматите. Чисто е.
Предизвиква асоциации с Таласа.
-Таласа ли? -С океана.
-Таласа е богинята на морето. -Таласа и Понт.
-Да. -Точно така.
Значи ядем океана.
Ядем океана.
-Правилно. -Да.
Как е?
Добро е.
Не може да кажеш "добро" за сериала.
Трябва да го украсиш.
За бога. Не става въпрос за мозъчна операция, нали?
-Документален сериал за храна е. -Знам. Хайде, давай.
Да. Хайде, рекламирай го.
Ще отидем до Италия, нали?
Ще ме снимат в панталон три четвърти върху пастеленозелена "Веспа",
на път към фермата за сирене на някой Джузепе.
Ще хапна сирене и после...
После ще ме снимат в близък план.
Ще затворя очи, ще имитирам удоволствие
и ще потегля към Южна Африка,
а после може да коментирам, че расизмът не е готин,
и ето ти награда "Еми".
-Това ли е? -Може ли да ям?
Това ли ще покажеш в три поточни предавания в понеделник?
-Да, това ще е. -По дяволите.
Това е бедствие.
Едва ли ще стигнеш до Южна Африка, ако те хванат да шофираш пиян.
-Харесва ли ти? -Храната за кучета ли?
Да, добра е.
Ял съм също толкова добра храна, приготвена от моя готвач Рикардо.
Познавате Рикардо. Невероятен е.
Чудесно.
Както и да е. Поне можем да кажем, че сме били тук.
Баща ми казваше, че купуваш преживяванията си.
Имам предвид, че наподобява
озеленяването в предградията.
Какво толкова?
Видях Пери в "Делоренти" онзи ден.
Как е той?
Сещаш се...
Пери.
Благодаря.
Искам блюдата след пет минути!
Да, шефе!
ВТОРО БЛЮДО
Няма ли да спре да го прави?
Хлябът съществува под някаква форма от над 12 000 години.
Особено сред бедните.
Брашно и вода.
Какво по-просто от това?
И до днес зърното представлява 65% от цялото земеделие.
Плодовете и зеленчуците - само 6%.
Древногръцките селяни закусвали със залък стар хляб, потопен във вино.
И нали Исус ни учи да се молим да имаме хляб всеки ден?
Молим се да имаме хляб всеки ден.
Хлябът е и винаги ще бъде храната на обикновения човек.
Но вие, скъпи мои гости, не сте обикновени хора.
Затова тази вечер
няма да ви предложим хляб.
БЛЮДО БЕЗ ХЛЯБ без хляб, пикантни добавки
-Сигурно се шегува. -Шегува се.
Много иновативно.
Как няма да... Той се шегува.
Няма да сервират хляб в ресторант, известен със своя хляб. Невероятно.
-Какво? -Благодаря.
Не е шега, нали?
-Какво? -Не.
Сигурно е номер.
Сериозно ли?
В този дух, моля, насладете се на добавките без добавка.
"Хлябът, който няма да вкусите тази вечер,
се прави от сорта пшеница на предците ни, наречен "червен файф",
съвместно с партньорите ни от "Тъхачапи Грейн Проджект",
посветени на опазването на сортовете на предците ни."
Това е абсурдно.
Трябва да призная, че пълната липса на хляб
е много добра идея.
Това е възмутително, нали?
Наистина е жестоко.
Той винаги е знаел, че храната е показателна за класите.
Както и аз.
Разбира се.
Но трябва да призная, че тук има леко смесване.
Да.
Нямаше да го спомена.
Забелязах още при поднасянето.
Съсипано е.
Да, наистина. Наистина не бива...
Не трябва да виждаме подобно нещо в ресторант от такъв ранг. Това е.
-Ето го. -Да.
Боже, това е ново ниво на дързост.
Начинът, по който вмъква исторически алегории.
Номерът е да се опиташ да отгатнеш
каква ще бъде общата тема на всички ястия.
Няма да разберем преди края.
Момент. Харесва ли ти?
Да.
Той буквално те обижда.
Не. Не разбираш.
Това е концепция.
Мога да разпозная една концепция.
Повярвай ми. Той разказва история.
Затова храната му е толкова вълнуваща.
Той не е просто шеф готвач, а разказвач на истории.
И не му пука за правилата.
Наречи ме "ограничена",
но има някои правила, за които трябва да ти пука,
например... не знам,
да сервираш храна на хората в ресторанта.
Скъпа моя, никой не би те нарекъл "ограничена".
Сама си приготвям хляба.
-Наистина ли? Не знаех. -Да.
Да, с груб вид е.
В селски стил, с мая.
Каква мая използваш?
Правя си я от ябълки.
Разбира се, че правиш своя собствена мая от ябълки.
Ти, палавнице.
Г-жо Блум?
Ето още един съсипан сос.
С почитанията на шеф Слоуик.
Извинете.
Всичко по вкуса ви ли е, господине?
Всъщност не. Благодаря, че попитахте.
Храната е чудесна и разбираме цялата концепция.
Но може ли малко хляб?
Също така беглутенов за приятеля ми.
Не.
Не?
Не.
Добре.
Всичко е много сполучливо и не искам да използвам този аргумент,
но нали знаете кои сме ние?
Да.
Така ли? Знаете кои сме?
Знам кои сте.
Значи знаете, че работим с Дъг Верик.
Не, работите за г-н Верик.
-Точно така. -Мамка му.
Значи знаете, че сме в един отбор.
Просто ни подайте скришно малко хляб.
Моля ви.
Няма да кажем на никого, госпожо.
-Обещавам. -Не.
"Не" ли казахте?
Да, казах "не".
-Ясно. -Добре.
-Ужас. -Ясно.
Това е всичко, благодаря.
Може ли?
Не е нужно да го правите. Добре.
Ще ядете по-малко, отколкото желаете, и повече, отколкото заслужавате.
Удоволствие е да ви сервирам.
Оставам в кетоза, което е добра новина.
Без хляб се фокусираш върху останалото.
Много е вкусно. Искам да ме погребат с това.
-Няма ли да опиташ? -Не.
-Така ли? -Не.
Прекрасно е.
-Ще изям и твоето. -Да, заповядай.
Пълна катастрофа.
Случва се и на най-добрите.
Съжалявам. Това беше...
Много съжалявам.
Не сте докоснали храната си.
Няма храна.
Не, това е храна.
Ще има още много храна.
-Не искам да преям. -Няма такава вероятност.
Прецизно проектирах порциите за тази цел.
Така че няма да преядете.
Моля, яжте.
Менюто има смисъл само ако ядете.
Но вие ни казахте да не ядем.
Нямах това предвид, госпожо.
Знаете го.
Благодаря за загрижеността,
но мога сама да реша кога да ям и какво.
Благодаря.
Беше унизително.
-Унизително? -Да.
Тайлър, този човек е нещастник.
Моля те, недей.
Не бъди толкова груба.
Какво?
Той те помоли да ядеш.
-Не ми харесва. -Само опитай.
Моля те.
Поднасяме блюдата след три минути!
Да, шефе!
ТРЕТО БЛЮДО
Това е пино ноар от 2013 г. на Рос Коб.
Хипердекантирахме го с помощта на блендер,
за да постигнем идеалния вкус.
Славянски дъб, наситени черешови и тютюневи нотки,
както и леко усещане на копнеж и разкаяние.
Да ви е вкусно.
Копнеж и разкаяние.
Любимите ми.
Отново ме зяпа.
Откъде я познаваме?
Не я познаваме.
Наистина прилича на Клер.
Защо го повтаряш? Не е вярно.
Не си ли съгласен?
Изобщо не прилича на нашата Клер.
Същото замечтано изражение.
Може ли да не се отнасяме? Моля те.
Знам. Хипотетично, ако напускаш...
Точно така.
...което не е вярно,
какви са причините да напуснеш?
Сътрудник по разработките.
Какво значи това?
В сферата на разработките е, значи ще разработвам
или ще помагам за разработването на разни неща.
С какво е по-добро от работата за мен?
-Там имам бъдеще. -Ясно.
-На корпоративно ниво. -Ясно.
Това е различна кариера. Разбираш ли?
-На корпоративно... -Слава богу, че е само хипотетично.
Следващото ястие се нарича "Спомен".
И това би следвало да предизвиква.
Спомен.
Нека ви разкажа един мой спомен.
Докато растях във Ватерло, Айова,
вторник бе вечер за тако.
Да!
Тако вторник!
Да!
А тази дама тук...
Това е майка ми.
Както виждате, доста е пияна.
Не е нещо необичайно.
Когато бях на седем години,
един вторник баща ми се прибра доста пиян.
Много пиян.
И това не беше необичайно.
Майка ми се ядоса, започна да му крещи и тогава
той уви телефонната жица около врата й и я задърпа здраво.
Плачех.
Крещях, молех го да спре.
За да го накарам да спре,
накрая се наложи да забия кухненската ножица в бедрото му.
Нали помниш, майко?
Предполагам, че трябваше да я забия в гърлото му онази вечер.
Но не сме много умни, когато сме млади.
Както можете да предположите, запомнихме тази тако вечер.
-Добре че не го е сторил. -Какво беше това?
Драматично.
Хареса ли ти?
Предисторията за това как е станал майстор готвач.
Този приятел има мрачно чувство за хумор.
Много е краен.
И така, поднесохме ви
пушено бутче от пиле от региона на Брес, в стил "ал пастор"
и тортиля, собствено производство, с царевично брашно,
едно от знаковите ястия на Хоторн.
Благодаря.
Променяме менюто си постоянно.
Г-жа Блум знае, че това е основен наш принцип от самото начало.
Както се изразихте веднъж...
Поставя ви под прожекторите.
Поставя ме под прожекторите.
Що за прожектори ще са това?
Нямам представа.
Понеже винаги въвеждаме нещо ново и се боим да не изглеждаме неуместно,
обновихме нещо класическо.
Образите на тортилята са направени с машина за лазерно гравиране.
Използваме я за пръв път.
Надяваме се, че тази тако нощ ще остави силни спомени у всички.
Да ви е вкусно.
Разбира се, че трябваше да направи тако.
Заповядай.
Какви са образите, Лил?
На ресторанти.
Тези, за които писах ревюта и бяха затворени.
Като шега ли е?
Така мисля.
Ричард, какво е това?
Честита годишнина
Тако. Нещо за такото.
Не, изображенията.
На всички сме изобразени ние.
Ето тук си ти, като махнаха меланома на челото ти.
Виж превръзката.
Не е ли мило? Помнят ни.
Тайлър, това ти ли си?
Да, снимали са ме тази вечер.
Какво му има на този човек?
Знаех си, той ме мрази.
По дяволите. Не мислех, че му пука.
-Да се извиня ли? -За какво?
ДА ПОВИКАМЕ ДОКТОР СЪНШАЙН
Какво?
"Да повикаме доктор Съншайн".
Боже, бях го забравила.
Тъпа роля, лош сценарий.
Но снимките бяха забавни.
Може би е шега, защото сте приятели, нали?
Да, приятели сме.
Дали имам някакви приятели?
Чакайте.
Момчета, какво е това?
Да не са...
Как са се сдобили с тях?
КАЙМАНОВИ ОСТРОВИ ПОТВЪРЖДЕНИЕ НА БАНКОВ ПРЕВОД
Лоша работа.
Извинете.
Мога ли да ви помогна?
Да.
Какво е това, по дяволите?
Това са тортили.
Да, а тези какви са?
Това са тортили
с данъчни и други документи на "Еко Брайт",
които показват, че фирмата ви е създала фактури с неверни цени.
Как се сдобихте с тях?
Съжалявам, но шеф готвачът не издава рецептите си.
Знаете ли колко сте загазили?
Ще затворим това място до сутринта. Разбирате ли?
Не, няма да е необходимо.
Да ви е вкусно.
А това си ти и...
Коя е тази жена?
Откъде да знам? Измислена е.
Това е някаква глупава шега.
Това е само тако. Не може да ни навреди.
Да, само тако, което може да издържи в съда.
Ще отричаме, че сме знаели,
а ако се опитат да ни предадат...
Точно така!
Ако предадат нас, ще предадат и Верик.
Тогава ще бъдат прецакани като нас.
Нали така? Значи нямаме проблем.
Нали?
-Да, нямаме проблем. -Всичко е наред. Мамка му.
Не може да те снимат без позволението ти.
Замълчи и ме остави да помисля.
Трябва да оправя нещата по някакъв начин.
Ще ти кажа как ще ги оправиш. Върни им тази гадост.
Извинете.
-Извинете! Може ли? -Марго! Марго!
Да не ми щракна с пръсти?
Знаеш ли откога се опитвам да направя резервация тук?
Не, и не ми пука.
Няма да връщаш нищо в кухнята, малката.
Благодариш, ако те пуснат да влезеш.
-Как ме нарече? -Нарекох те "малка",
защото се държиш като такава.
Трябва да ми се извиниш веднага.
Не може да ми говориш така.
Всъщност мога, защото аз плащам сметката.
По-добре замълчи и яж.
Боже мой.
Божичко.
Невероятно е. Трябва да го опиташ.
Не, благодаря. Не позволявай да те прекъсвам.
Госпожице Милс?
Как да ви помогна?
Търся дамската тоалетна.
Насам е.
Благодаря.
Какво има зад тази сребриста врата?
Нещо много специално.
Не можеш...
Не трябва да влизате тук.
Искам да знам точно какво
не харесахте в последното ястие.
Едва докоснахте храната си.
Защо?
Трябва да знам. Защо не ядете?
Какво ви интересува?
Приемам работата си много сериозно, а вие не ядете.
Това ме наранява.
Сигурно не съм много гладна.
Казах ви кой съм аз.
Аз съм Джулиан Слоуик, шеф готвачът тук.
А вие коя сте?
Ще попитам отново. Коя сте вие?
Аз съм Марго Милс.
Откъде сте, Марго?
От Гранд Айлънд, Небраска.
По-добре ли се чувствате?
Искате ли адреса на караваната на майка ми?
Не, не сте тази, за която се представяте.
Коя сте?
Аз съм Марго.
Не трябва да сте тук тази вечер.
Моля, разкарайте се от пътя ми.
ЧЕТВЪРТО БЛЮДО
Отново е много драматично, но минималистично,
като японския стил "минимирасуто".
-Но той се шегува, нали? -Да.
Като разказа му за такото.
Води дискусия.
По шеговит начин.
Развълнуван съм.
Готови сме за следващото ястие,
-което ще ви се стори... -Извинете.
Какво, по дяволите, става тук?
Ще ме оставите ли да се изкажа? Може ли?
Благодаря.
Дами и господа, моля посрещнете помощник-готвача Джереми Лаудън.
Джереми създаде следващото ястие.
Нарича се "Хаосът".
Джереми е от Спаркс, Невада.
Учил е в кулинарния институт в Хайд Парк.
Целта на Джереми, както той ми писа в едно прочувствено писмо,
е била да работи за мен на Хоторн.
Нали така, Джереми?
Да, шефе.
Джереми е талантлив.
Добър е.
Много е добър.
Но не е велик.
Никога няма да стане велик.
Той отчаяно иска моето добро име, работата ми, таланта ми.
Стреми се към величието, но никога няма да го постигне.
Нали така, Джереми?
Да, шефе.
Като мен на неговата възраст,
Джереми се е отказал от всичко, за да постигне целите си.
Живее под напрежение, като мен.
Напрежение да създаде най-добрата храна в света.
И дори когато всичко върви добре, храната е перфектна,
а клиентите са доволни, както и критиците,
няма как да се избегне хаоса.
Хаосът, в който превръщате живота си,
телата си,
здравия си разум,
като давате всичко, за да угодите на хора, които няма да опознаете.
Джереми...
Харесва ли ти този живот? Животът, за който си мечтал?
Не, шефе.
А искаш ли моя живот?
Не работата или талантът ми.
Животът ми.
Не, шефе.
Дами и господа, четвъртото блюдо.
"Хаосът" на помощник-готвача Джереми.
По дяволите!
Боже!
Какво правите?
Какво ви има?
Какво става, по дяволите?
Това беше изненада. Не го очаквах.
Какво става?
Моля ви, седнете.
-Всичко е наред. -Няма проблем.
-Какво се случи? -Това е част от менюто.
Част от шоуто е.
-Това номер ли е? -Номер ли е? Не това...
За това плащате.
Номер ли беше? Какво стана?
Това е изключително преживяване.
-Моля, върнете се по местата си. -Какво става, по дяволите?
Много благодаря.
Мъртъв ли е?
-Сигурно е боя или пликче... -Останете там.
-Моля, седнете. -Виждала съм такива и преди.
Не е забавно.
Какво става?
-Това истинско ли е? -Какво се случва?
-Изглежда съвсем реално. -Не.
-Това е само постановка, нали? -За какво говорите, госпожо?
Той направо се застреля.
Изглеждаше съвсем истинско, Лилиан. Напълно реално.
Това е само театър. Сценично изкуство.
-Така ли е? -Да. Това прави той.
Част от менюто е.
ХАОСЪТ
зеленчуци, варени под налягане, филе, картофи,
сос от говеждо, костен мозък.
Почивай в мир, Джереми Лаудън.
Яжте!
Да ви е вкусно.
Петото блюдо се подготвя.
Да, шефе!
Тайлър, какво става, по дяволите?
Ето биодинамично каберне фран
от приятелите ни от "Домейн Бретон".
Без сулфити е,
с лека миризма на селски обор
и е много подходящо за печените протеини. Да ви е вкусно.
Тръгваме си. Веднага.
Трябва да си взема шала.
-Забрави го. Ставай. -Но аз...
Господин Либрант?
-Тръгваме си. -Проблем ли има?
Тръгваме си.
Няма лодка, с която да си тръгнете.
Тогава ще извикам хеликоптер.
Ще бъде доста трудно без обхват на телефоните.
Размърдайте се.
Просто прави каквото ти казват, за бога.
Аз ще се оправя.
-Остави това в моите ръце. -В коя ръка, г-н Либрант?
Какво?
В коя ръка да го остави? В лявата или в дясната?
Какво говорите?
Ние ли да изберем?
Какво да изберете?
Много добре. Лявата ръка.
Безименният пръст.
Пуснете ме да изляза!
Не!
-Стига. Пуснете човека. -Какво правите?
-Хайде. Спокойно! Пуснете го! -Оставете го!
Г-н Либрант, моля, не мърдайте.
Какво правите?
Ричард!
Моля, останете по местата си.
Останете по местата си.
Какво...
Какво става, по дяволите? Извикайте лекар.
Трябва ли ви помощ, за да намерите мястото си?
Има пръст. Пръстът. Ето там е.
Човекът крещи от болка!
Моля, седнете.
Господине?
Не е смешно, госпожо! Господи!
Всичко е част от менюто.
Божичко!
Реално е, нали? Не мога да се справя.
-Няма да бъда заложник. -Поговори с него.
Говори с него! Познаваш го, нали?
Измислих си го.
Защо?
Защото си измислям, че познавам известни хора.
Пръстенът на съпруга ви, госпожо.
-Благодаря. -Пак заповядайте.
Тед. Тед!
Мисля, че всичко това е само за да ни впечатлят.
Да впечатлят нас.
Затова той ми писа.
И това е невероятно, нали?
Играта им е невероятна.
За какво говорите, по дяволите?
Шеф Слоуик би искал да ви види в кухнята.
-Може ли и аз да дойда? -Не.
Не, съжалявам, но всички грешите.
Защо постъпвате така?
Напълно грешите.
За какво говорите?
Коя сте вие?
Марго.
Казвам се Марго.
Обслужвал съм много жени на име Марго. Вие не се казвате така.
Не.
Какво значение има?
Има значение, защото това меню, този списък с гости,
цялата тази вечер е планирана много старателно.
А вие не сте част от плана.
Това разваля всичко.
За да продължим, трябва да знам къде да ви настаня.
При нас или при тях.
Много е важно.
И ще ме оставите жива?
Да ви оставя жива? Не!
Разбира се, че не.
Не разбирате ли, че това ще съсипе менюто?
Всички ще умрем тази вечер.
Не е ли така?
Да, шефе!
Така че въпросът е
дали ще умрете с тези, които дават, или с тези, които вземат?
Но и в двата случая ще умра?
Това е произвол.
Не е произвол. Нищо в тази кухня не е произволно.
Моля, изберете.
Тези решения са важни
и менюто ни е строго определено във времето.
След 15 минути ще направя почивка между ястията.
Дотогава трябва да сте решили.
На наша страна или на тяхна.
Междувременно моля, върнете се на мястото си.
Следващото ястие е прелестно.
Поднасяме блюдата след пет минути!
Да, шефе!
Обичам всички ви.
И ние те обичаме, шефе!
По дяволите! Курс по готварство ли ти предложи?
Какво избра? Протеини или зеленчуци?
Протеини или зеленчуци?
За бога. Не е честно.
Защо ти е курс по готварство?
Ти пушиш постоянно. Дори не можеш да усетиш вкуса.
ПОЧИСТВАНЕ НА НЕБЦЕТО чай от див бергамот и червена детелина
Да се съсредоточим.
Какъв е планът?
Какви варианти имаме?
Пазят вратата,
но може да е вариант.
Да.
Някой видя ли дали надолу по коридора можем...
Хора, трябва да направим нещо,
не бива да се държим като страхливци.
Това проработи в мой филм, наречен "Нападението".
Когато донесат ножове и вилици, ще нападнем кухнята.
Мислиш, че сме по-добри с ножовете от тях?
Какъв друг избор имаме?
-Не знам. -А после какво? Ще...
По дяволите. Ще счупя този тъп прозорец.
Да! Давай!
По дяволите!
Нека да ви помогна да се върнете на масата си.
Мамка му.
Съжалявам.
-Боже. -По дяволите.
Има една поговорка.
"Понякога се нуждаеш единствено от чаша хубав чай."
Научих я, докато растях в Братислава.
Открих, че чаят не само почиства небцето,
но предлага утеха, когато узнаете неприятни истини за себе си.
Но преди да продължим,
имате ли въпроси за мен, за Хоторн?
Някакви въпроси?
Това бергамот ли е?
Да, бергамот е.
-Шефе? -Да?
Мисля, че ще изразя мнението на всички, като кажа,
че искам да знам, тоест ние искаме да знаем...
Защо се случва всичко това, по дяволите?
Ще ви кажа.
Представете си себе си като съставки в една концепция за дегустация.
-Какво? -За изпробване на вкусове.
Образно казано.
Мисля, че това е най-добрият начин да го опишем.
Но това не би трябвало да бъде изненада за повечето от вас.
Госпожо Блум.
Лилиан, ако може да ти викам така, моят скъп отдавнашен застъпник
знае колко вреди е нанесла на безброй ресторантьори.
Не, чакай малко.
Не. Ти няма да говориш.
Извинявай, шефе.
Били сте интервюиран
-от Лилиан Блум. -Какво?
-Това интервю е създало ресторанта ви. -Ти й помагаш да пише гадости.
Помагаш й да пише гадости.
Подкрепяш я.
Глезиш я.
Още съсипан сос, госпожо.
Хареса ти, че ти изпратих покана за тази вечер.
Излезе, че копнея за присъствието ти.
Егото ти беше подхранено.
Но това се очакваше. И ти подхрани моето его.
Десет минути, г-жо Милс.
Моля ви. Съпругът ми трябва да отиде в болница.
Добре съм. Само пуснете жена ми.
Моите верни редовни клиенти.
Колко пъти сте яли тук през последните пет години?
Не знам. Шест или седем?
Мисля, че са повече, Дик.
Единадесет. Единадесет пъти.
Много хора се смятат за благословени, ако ядат тук само веднъж.
Г-н Либрант, назовете едно ястие, което ядохте последния път тук.
Единадесет пъти идвате с лодката тук,
където ние винаги представяме всяко едно ястие.
Казваме ви какво точно ви предлагаме.
Назовете едно ястие, която ядохте тук последния път.
Или по-предния път.
Само едно, моля.
Треска.
Какво?
Треска.
Не беше треска, тъпако.
Беше камбала.
Рядък вид петниста камбала.
Какво значение има?
Има значение за камбалата, г-жо Либрант.
И за твореца, чието дело се превръща в лайна в червата ви.
Допуснах моите творби да се предлагат на цени,
които само тази класа, която е в залата, може да си позволи.
Подлъгах се да пробвам да задоволявам хора, които никога не са доволни.
Като започнем от нея.
Но такава е културата ни, нали?
Моят ресторант е част от проблема.
Казвате, че ресторантът е ваш.
Но ако трябва да сме честни,
не е така.
Прав си. Дъг Верик е моят първоначален инвеститор.
Той притежава острова и ресторанта.
И тъй като Хоторн е моят живот,
трябва да призная, че Дъг Верик притежава и мен.
Сега обаче нещата са малко по-сложни
и аз притежавам Дъг Верик.
-Господи. -Божичко.
Да му се не види.
Чакай. Как можем да спрем това?
-Не. -Става ли? Просто го прекрати.
Кажи ни как да го прекратим. Ще спрем това.
-Няма как да го прекратите. -Ясно е, че имаме пари.
Кажете колко са нужни и ще ви ги дадем!
Просто назовете сума!
Не.
Не ми трябват парите ви.
Той уреди да работиш по време на пандемията, негоднико!
Вярно е.
И постави под въпрос менюто ми.
Дори искаше заместители,
въпреки че на Хоторн няма заместители!
Падналият ангел, моля.
Не!
Не, не!
Какво става?
-Не. -Чуйте.
-Това е... -Казах "чуйте".
Не! Джулиан!
-Това е откачено. -Казах "чуйте".
Не...
Чуйте.
-Не. Това е лудост. -Казах "чуйте". Просто слушайте!
Да.
Чувате ли?
И...
Сега...
Потъва надолу и...
Тишина.
Чувате ли я?
Чувате ли колко е тихо? Заслушайте се. Чувате ли?
Тази тишина значи,
че съм свободен.
Времето изтече, г-жо Милс.
Шефът ще говори с вас в кабинета си.
Влез.
Взе ли решение?
Да.
Какво реши?
Че ти беше прав.
Не трябва да съм тук.
Казвам го с уважение, защото знам, че си брилянтен,
но всичко това
не е планирано за мен.
Няма как да знаеш, че съм брилянтен, така че не го казвай.
Не е искрено.
Добре.
Не съм сигурна, че си брилянтен.
Очаквах повече.
Майната ти!
Явно ще трябва да взема решение вместо теб.
Ти трябва да си тук, при своята прослойка.
И коя е тази прослойка?
При черноработниците.
Мислеше, че не ми стана ясно?
Мога да разпозная колега от света на услугите от пръв поглед.
Г-н Либрант. Откъде го познаваш?
Гледаш го цяла вечер.
Мисля, че знаеш.
Не, не знам.
Значи е платил за преживяване.
И мога да кажа, като един доставчик на преживявания на друг,
че не е лесно да те шокират.
С какво те шокира той?
-Не ме е шокирал. -Марго.
Каза ми да не споря с него и да го гледам, докато мастурбира.
Специфично.
Не съвсем.
Доста банално.
Това, което ме шокира,
бе, че искаше да му кажа, че е добър човек
и че съм негова дъщеря,
и че той ме обича и аз го обичам.
Значи е романтик.
Не, не искам подробности.
Знам какво е лош клиент.
Да.
Харесва ли ти да предоставяш услугите си?
Да.
Поне в миналото.
А на теб харесва ли ти да предоставяш своите?
В миналото,
но отдавна не съм проявявал желание да готвя за някого.
Това чувство ми липсва.
Ела с мен.
Всички са много отчаяни!
Дами и господа, за следващото блюдо
нека да усетим вечерната прохлада!
Хайде! Навън!
-Моля ви. -Всички да излязат.
Ако не намерим лодка, можем да избягаме.
Редовните клиенти също. Хайде.
Вървете след шефа.
Шефе, бих искал да поговорим набързо.
-Хайде! -След вас.
Първо гостите.
Ричард.
След мен.
В спокойния нощен въздух.
Не се плашете.
Няма от какво да се боите.
Може някъде да има резервна лодка и да успеем да се измъкнем оттук.
Докъде?
-Моля? -Докъде да се измъкнем?
За какво говориш, по дяволите?
-Мъртви сме. -Всичко е наред.
-Не. Ще умрем тази вечер. -Да, така е.
Следващото блюдо ще представи помощник-готвачката Катрин Келър.
Добър вечер на всички.
Преди три години Джулиан Слоуик се опита да ме изчука.
Отказах му.
Седмица по-късно той опита отново.
И отново отказах.
Но той не ме уволни.
Не.
Държеше ме в кухнята си и не ме погледна в очите,
нито ми проговори в продължение на осем месеца.
Може да го направи.
Защото той е звездата.
Той е важният човек.
Следващото ни ястие се нарича "Мъжка глупост".
Съжалявам.
По дяволите.
На гостите ни от мъжки пол
сега ще предложим възможност да избягат.
Ще имате преднина от 45 секунди,
след което членовете на персонала ми ще се опитат да ви хванат.
Ако ви хванат...
Добре.
Четиридесет и петте секунди започват да текат.
-Дръж това. -Какво?
Съжалявам. Знаеш, че съм ужасен.
Ти си прекрасна критичка.
Ще повикам помощ. Първата ми работа.
Ти също.
Ще оставя това на вас.
Ще влезете ли вътре с мен?
Става хладно.
Точно оттук.
Добре.
Насам.
Тръгвайте!
ШЕСТО БЛЮДО
МЪЖКА ГЛУПОСТ
морски раци, ферментирала суроватка, сушени водорасли, умебоши, водорасли
-Благодаря. -Благодаря.
Фантастично е.
Тръпчивия вкус на умебоши
и онзи, който придава фермента.
Едновременно е наситен, но и чист.
Вкусно е.
Да, добре...
Преди време това щеше да значи много за мен, г-жо Блум.
Много е вкусно.
Наистина е добро.
Според мен важно е емоджито.
Умебоши.
-Умебоши. -Умебоши.
Толкова е хубаво.
-Много си талантлива. -Благодаря.
Не обичам пяна, но...
Не тичай до мен, приятел.
Не, ти тичаш до мен!
Гората е голяма! Разкарай се!
-Махай се! -Разкарай се!
По дяволите.
Божичко.
Да.
Познаваш съпруга ми.
Да.
Вярно е.
Ясно.
Можеш да ни кажеш.
Наистина ли всички ще умрем тази вечер?
Няма да се получи, ако останете живи.
-Какво няма да се получи? -Менюто.
Защо?
Нужен му е завършек.
Той ще свърже в едно цялата концепция.
Иначе е просто вкусно и на никого не му пука.
Наистина трябва да отвориш собствен ресторант.
Мога да ти помогна с него.
-Знам, че можете, г-жо Блум. -Мога.
Само трябва да обсъдим...
онова с умирането.
Всъщност идеята всички да умрат беше моя.
Много се гордея с нея.
-Някой иска ли вино? -Да, моля.
Благодаря.
Чух изпукване.
Мамка му!
По дяволите!
Специално хапване за последния, когото хванахме.
Вариация на яйца на очи със сметана и кленов сироп.
ЯЙЦА яйце, сметана, сироп
-Да ви е вкусно. -Благодаря.
Не че изобщо ви дреме,
но не се казвам Марго.
Казвам се Ерин.
От Броктън, Масачузетс съм.
Това е.
Купонът свърши.
Елате, господа.
-Добре дошли отново. -Какво сервираха?
Господине? Моля ви.
Извинете. Ще взема това. Благодаря.
Г-жо Блум. Заповядайте.
Позволете ми. Не, всичко е наред.
Ето.
Боже.
Как се представи отвън?
Бях супер. Представих се страхотно.
Само аз успях да се измъкна.
Съжалявам. Пълен нещастник съм.
Всичко е наред.
Крада пари от теб.
Знам.
Знам, че знаеш.
Написах ти лоша препоръка за "Сони".
Знам. Изпрати я и до мен.
Хора...
За съжаление, менюто ни не може да продължи по план,
преди да се справим с един нерешен проблем.
С теб.
С мен ли?
С теб.
Кажи ми защо си тук.
-Защото исках... -Първо преглътни.
Исках да опитам храната ви.
И какво ти беше казано?
Какво ти казах преди време?
Казахте, че това ще бъде най-великото меню, създавано някога.
Правилно. И какво още?
И че всички ще умрат.
"Всички ще умрат."
Имаше и дама.
Помня, че имаше и дама.
Не беше младата жена, която е тук тази вечер.
Какво стана с нея? С дамата ти?
Тя скъса с мен.
Затова си довел Марго.
Защо?
Защото не предлагате маси за един.
Значи си я наел, като си знаел, че ще умре.
-Да. -Ти, самодоволен боклук!
Ще те убия, Тайлър!
Успокой се.
Не можеш да я виниш, нали?
За осемте месеца, през които си пишехме,
аз ти дадох достъп до нашия свят.
И те заклех да пазиш тайна.
Защо според теб го направих?
-Искахте да дойда тук, защото... -Защо?
Казахте, че знам много за храната.
Точно така. Ти не си като другите, нали?
-Знаеш какво е "Пакоджет". -Да.
-Знаеше какво е бергамот. -Да.
-Усетих вкуса. -Да, успя.
Но ти дори го разпозна.
-Разпозна го сред другите. -Вярно е.
Това ме впечатли.
-Наистина ли? -Да.
Ти си готвач.
Мястото на готвачите е в кухнята.
Нали така?
Да, шефе!
Да.
-Ела с мен. -Наистина ли?
Аз? Наистина?
Да. Имам нещо за теб.
Добре.
Ела тук. У Елза е.
Това е куртката на готвача.
Предоставена от Хоторн.
Супер.
-Чудесно. -Благодаря.
Изглеждаш прекрасно. Не изглежда ли прекрасно, Марго?
-Не изглежда ли добре? -Да, шефе!
Господин Красавец.
Ще напиша името ти на куртката.
"Т, А,
Й, Л,
Ъ, Р".
Благодаря.
-Гордея се с теб. -Благодаря, шефе.
Тайлър, сега сготви.
Какво?
Сготви.
-Ти си готвач, затова сготви. -Не знам дали ще мога тук.
-Сготви. -Сега ли? Не знам...
Сготви! Хайде, започвай.
Какво ти трябва? Имаме всичко.
-Станете. -Не се страхувай.
Какво искаш...
-Станете, за да видите демонстрацията. -Елате насам.
Тайлър ще покаже кулинарните си умения.
-Станете, за да видите демонстрацията. -Моля.
Елате насам. Приближете се.
Какво ти е нужно?
-Праз. -Донесете на готвача праз.
Това е работното ти място. Какво още?
Луд...
-Лудост? Нещо лудо ли искаш? -Не.
-Лук. -Лук за великия чревоугодник.
-Феноменалният господин Храна! -Извинете.
Всички да се съберат. Трябва да се учим от Тайлър.
Това е нов метод за рязане на кубчета, за който не знаехме, за жалост.
Какво следва?
Масло.
Масло? Масло. Праз и лук, леко запържени в масло.
Свидетел съм на революция в кухнята.
Искаш ли протеини?
-Агнешко. -Агнешко!
Да. Мисля, че е готово, шефе.
-Мислиш, че е готово? Сигурен ли си? -Да.
Може би искаш да го смелиш в "Пакоджет".
Не.
Леле!
Леле.
Всъщност е доста...
...зле.
ГЛУПОСТИТЕ НА ТАЙЛЪР
недопечено агнешко месо, негоден за ядене сос от лук и праз,
никакво съчетаване на вкусове
Ти си причината нашето изкуство да изгуби своята загадъчност.
Вече го разбираш, нали?
Съжалявам.
Ела тук, синко. Ела.
Ела тук.
Да, шефе.
Сега и ти си свободна.
Дами и господа, искам да се извиня на всички.
Това, което току-що видяхте, не беше запланувана част от менюто тази вечер.
Стремим се към съвършенството,
което, разбира се, не съществува, но трудно приемам тази истина,
затова ви моля да ми простите.
Ела с мен.
С това нашата демонстрация приключва.
Върнете се по местата си.
Ще ти кажа нещо.
Остана само едно вкусно блюдо от нашето меню.
Тоест трябва да се приготвим за десерта.
За него е нужен голям варел, който трябва е там, в ъгъла.
Виждаш ли варел?
-Не, не виждам. -Нито аз.
Небрежната ми колежка Елза е забравила да нареди на някого да го донесе.
Затова ти, Марго, ще донесеш варела.
-Аз ли? -Помниш ли помещението за опушване?
Може би... Не...
-Може би някой от нас трябва... -Сега Марго е една от нас, Елза.
Нали, Марго?
-Да. -Да и какво още?
Да, шефе.
Елза, дай й ключа.
Да, шефе.
Върви.
Тръгвай!
Извинете.
Съжалявам, шефе.
Господин Слоуик.
Здравейте.
Как сте?
Вижте...
Всъщност исках...
Само исках да кажа...
Не искам да изглеждам арогантен,
но не мисля, че е честно.
Може би.
Ако...
Искаш ли да знаеш защо си наказан?
Разбира се.
Гледах "Да повикаме доктор Съншайн" и не ми хареса.
Чакайте. Какво?
Беше неделя.
Единственият ми почивен ден от месеци.
Най-ценният ми ден. Ден, в който можех да живея.
А аз гледах филма сам в киното.
Но аз не съм го режисирал. Само играх в него.
Споменът за твоето лице в този филм
и това, че те виждам отново, ме преследват.
Притискат ме.
Какво става с един творец, щом загуби своята цел?
Жалко е.
Прав сте.
А тя?
Къде си учила?
В "Браун".
Студентски заеми?
Не.
Съжалявам. Ще умреш.
Копеле.
Сериозно?
Никой не може да влиза в къщата на шефа.
Да не се мислиш за специална?
Не спази това правило.
Грижа се за клиентите, а шеф готвачът се грижи за менюто.
Създаваш неприятности, откакто си пристигнала.
Съжалявам.
Ако може да попитам,
защо би умряла за него?
Няма да ме замениш.
Да те заменя?
Повярвай ми, нямам...
Не. Не!
ПАКОДЖЕТ ПЛЮС
Престани!
Стига!
Той не ми каза за варела.
Не съм забравила.
Боже мой!
Главен готвач е в предните редици на технологичния напредък
От ЛИЛИАН БЛУМ
СЛУЖИТЕЛ НА МЕСЕЦА В "ХАМБУРГЕРИ ХОУИ" АВГУСТ 1987 Г. - ДЖУЛИАН СЛОУИК
Целуни готвача
Боже мой.
Ало?
Честит рожден ден, скъпи Брайс.
Честит рожден ден на теб.
Казал си им, че имам рожден ден?
Изглеждаше забавно преди около три часа.
Благодаря.
Остави го там...
Седни на мястото си.
Искам да разбереш нещо, Марго.
Аз съм чудовище.
Не, бях чудовище.
И продажник.
Но всичко, което правя тази вечер, е чисто.
Неегоистично.
И най-сетне болката почти изчезна.
Ръцете на готвача.
Сякаш от азбест.
Мога да донеса чугун от горещата пещ до масата ти без защитни средства.
Повече не мога да търпя болката, Марго.
Както е казал д-р Кинг: "Ние знаем от болезнения си опит,
че свободата не се дава доброволно от потисника.
Тя трябва да бъде поискана от потиснатия".
Да не би да цитира Мартин Лутър Кинг?
-Да. -Да, направи го.
Какво?
Явно си намерила радиото ни.
Незабавно опразнете залата.
Това е лодка!
Обади ли се на някого?
-Това е лодка. -Лодка е.
Какво? Какво правиш?
-Полека! Спокойно! -Какво правите на човека?
По-спокойно!
Стегни го.
Добре.
Ще се изкушите да го помолите за помощ.
-Дори ще го умолявате. -Не.
Това няма да е разумно. Той не може да ви помогне.
Задайте си два въпроса.
Първо, дали ще поемете отговорността за смъртта на невинен човек.
И второ, запитайте се защо през цялата тази вечер
не положихте повече усилия да се защитите.
Да се измъкнете.
Честно казано, вероятно щяхте да успеете.
Обмислете тези неща.
Добър вечер. Как можем да ви помогнем?
Получих сигнал за нарушаване на реда.
Тук ли?
Какъв вид нарушаване на реда?
Насилие.
-Вие ли сте собственикът? -Аз съм главният готвач.
Наскоро собственикът бе сменен, но това е друга история.
Не искам да бъда груб, но както виждате,
точно сервираме вечеря.
Някой от присъстващите свърза ли се по радиото на къси вълни?
Нямаме навика да сервираме гостите си
радиостанции на къси вълни заедно с храната.
Момент.
Вие не сте ли...
Да, точно така.
Голям ваш почитател съм.
Благодаря.
Да ви даде ли автограф?
Не искам да ви безпокоя.
Не. Няма да ме обезпокоите.
Но нямам...
Ние имаме химикалка.
Да го направим.
Да.
Благодаря.
-Как се казвате? -Дейл.
Дейл. Как сте, Дейл?
Здравейте.
Вие сте велик.
С жена ми много харесахме...
Как се казваше? Онзи, в който играехте хирург.
Да.
"Да повикаме доктор Съншайн".
Вярно! Чудесен филм.
Заповядайте.
Много ви благодаря.
Добре.
Извинявам се отново, че ви притесних.
Ще си вървя.
За всичко, което правиш, по всяко време.
Благодаря, че ни служите.
ПОМОГНЕТЕ НИ
Ръцете горе! Всички! Веднага!
Не, шегувате се.
Шегувате се.
Не се шегувам, господине.
Стига. Ясно е, че е станало недоразумение.
Помогнете ни!
-Да! -Той иска да убие всички ни!
Седнете! Всички! Върнете се по местата си!
Той е луд!
Върнете се по местата си.
Тихо! Всички да се върнат там, където бяха.
Сядайте. Веднага!
Тишина!
-Той е! Той! -Той е!
-Хора! -Той иска да ни убие!
Не говорете!
Ти.
На колене, с ръце на тила. Веднага.
Да!
Благодаря ви!
Свършено е с теб!
Да!
Божичко!
И другите копелета са с него. Внимавайте.
-Успокойте се! -Майната ти!
-Спокойно. -Майната ти!
Никой да не мърда, докато не кажа.
Никой да не мърда!
-Не! -Какво правиш?
Чакай.
-Той е! -Не!
Благодаря ти, Дейл. Благодаря.
Добра работа.
В кухнята всички работим заедно, за да вървят нещата.
Работим като екип.
Ти...
Марго от Небраска.
Ти предаде доверието, което ни свързваше в свещена връзка.
И показа, че владееш лекомислието.
Сгреших.
Ти си консуматор, само вземаш.
Като всички останали.
Последно ястие! Поднасяме блюдата след пет минути!
Да, шефе!
Не харесвам храната ви.
Какво каза?
Казах, че не харесвам храната ви
и искам да я върна.
Съжалявам да го чуя.
Коя част от храната не ти хареса?
На първо място,
отнехте насладата от храненето.
Всяко ястие, което поднесохте тази вечер, беше упражнение за ума,
а не нещо, на което да се насладиш.
Когато ям храната ви,
усещам, че не е направена с любов.
Това е нелепо. Винаги готвим с любов.
-Нали? -Да, шефе!
Всеки знае, че любовта е най-важната съставка.
Значи се заблуждавате.
Стига. Мислех, че това е нощта на неприятните истини за себе си.
Ето я една от тях. Ти имаш мания към готвенето,
а не любов.
Дори топлите ти ястия са студени.
Ти си главен готвач.
Единствената ти цел на тази земя е да поднасяш на хората храна,
която биха харесали, но ти се провали.
Провали се.
И ме отегчи.
А най-лошото е,
че все още съм гладна.
Все още си гладна?
Да.
Колко гладна?
Умирам от глад.
Какво ти се яде?
Какво предлагаш?
Всичко.
Знаеш ли какво наистина ми се яде?
Кажи ми.
Чийзбургер.
Да, можем да приготвим чийзбургер.
Истински чийзбургер.
Не някаква изискана, променена, авангардна тъпотия.
Истински чийзбургер.
Ще ти приготвя много вкусен и съвсем традиционен чийзбургер.
Не мисля, че можеш.
Ще те накарам да се почувстваш, сякаш ядеш първия си чийзбургер.
Евтин чийзбургер, който родителите ти едва са си позволили.
-Покажи ми. -Как ги обичаш?
Средно изпечен, с американско сирене.
Американското сирене е най-подходящо за чийзбургери,
защото се топи, без да се разцепва.
Колко ще струва?
9,95 долара.
Картофките включени ли са?
-Нилс. -Да, шефе?
-Фритюрникът още ли е включен? -Да, шефе.
Нарязани на шайби или на тънки ивици?
Това вече...
...е чийзбургер.
Да.
Това е чийзбургер.
За съжаление, стомахът ми е твърде малък, за да го побере.
Разбирам.
Може ли да взема останалото за вкъщи?
Един момент, моля.
ДОПЪЛНИТЕЛНО ЯСТИЕ: ЧИЙЗБУРГЕР
просто добре приготвен чийзбургер
Един чийзбургер за вкъщи.
И торбичка с подаръци.
Благодаря ви, че вечеряхте на Хоторн.
Благодаря...
За всичко.
Преди последното ни ястие трябва да уредим сметката.
Не е нужно да оставяте бакшиш, той е включен в цената.
Насладете се на торбичките с подаръци.
В тях има някои интересни неща.
Брошура на нашите местни доставчици,
направена на място гранола,
по един от пръстите на Дъг Верик
и копие на днешното меню.
Не.
Списанието плаща.
Казах ти, че няма да си тръгнеш.
Още веднъж,
благодаря ви, че вечеряхте при нас тази вечер.
Вие представлявате упадъка на моите творби
и на моя живот,
а сега ще станете част от него.
Част от това, което се надявам да бъде моят шедьовър.
Нашият десерт е закачлив вариант на едно обикновено класическо ястие.
"Смор".
Най-голямата обида за човешкото небце, измисляна някога.
Шоколад от неетични производители, желатин, захар и вода,
затворени между нискокачествени пълнозърнести крекери.
Съставки, които не харесваме, но все пак свързваме с невинността.
С детството.
С мама и татко.
Но това ужасно нещо ще бъде променено от огъня.
Боже.
От пречистващия пламък.
Той ни поддържа и ни топли,
преоткрива ни, закалява ни
и ни унищожава.
Трябва да приемем огъня.
Исусе! Моля те.
Трябва да се пречистим.
Да станем чисти.
Като мъченици
или еретици.
Можем да се включим в него
и да бъдем създадени повторно.
Благодаря.
Обичам всички вас!
Обичаме те, шефе!
СМОР
маршмелоу, шоколад, крекери, клиенти, персонал, ресторант
МЕНЮТО
Превод на субтитрите: Йорданка Неделчева